Ухвала    
 
19 червня 2020 року
м. Київ
справа № 591/5432/18
провадження № 61-8465 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цюпка Олександр Віталійович, на рішення Зарічного районного суду м. Суми у складі судді Сидоренко А. П. від 28 січня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів: Орлова І. В., Собини О. І., Левченко Т. А., від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», державна архітектурно-будівельна інспекція, Сумська міська рада, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності та права користування нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва та скасування записів про державну реєстрацію прав,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вони є власниками квартир №№ 1, 2, 8, 10 в буд. АДРЕСА_1 . Відповідачі були власниками квартир №№ 12, 13, 15, 16, 20, 21 за вказаною вище адресою, однак самочинно здійснили добудову до належних їм квартир та самовільно захопили частину подвір`я. Зазначали, що самочинне будівництво порушує їх права, тому просили суд усунути перешкоди у здійсненні права власності належними їм квартирами та права користування земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, а саме: добудов та надбудов до квартир №№ 13, 15, 16, а також скасувати записи про державну реєстрацію прав власності.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, у задоволенні позову   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,   ОСОБА_6  відмовлено.
У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                 ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 376 ЦК України, статті 152, 212 ЗК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 910/10932/17,                         від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 та постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.
Встановлено, що позивачі є власниками квартир №№ 1, 2, 8, 10 у буд.  АДРЕСА_1 . У цьому ж будинку відповідачі були власниками квартир №№ 13, 15, 16 у яких в 2011 році здійснили реконструкцію згідно з деклараціями Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області. В результаті звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ АБ «Укргазбанк» 28 грудня 2015 року став власником квартир №№ 13, 15, а з 28 січня 2016 року - власником квартири  № 16 .
Частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної документації».
Положенням частини другої статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК Українизалежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.
Установивши, що позов про знесення добудов та надбудов до квартир              № № 13,  15, 16 у будинку АДРЕСА_1 таскасування записів про державну реєстрацію прав пред`явлено не до власника              квартир - ПАТ АБ «Укргазбанк», а до попередніх власників цих квартир, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, серед іншого, з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Отже суди дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки до участі у справі в якості співвідповідача не було залучено ПАТ АБ «Укргазбанк», права, свободи чи інтереси якого можуть бути порушені внаслідок розгляду справи по суті. Клопотання про заміну неналежного відповідачачи залучення до участі у справі співвідповідача до суду позивачі не заявили.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 376 ЦК України, статті 152, 212 ЗК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 910/10932/17,                         від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 та постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 642/7110/15-ц є безпідставними, оскільки судові рішення ухвалювались за різних встановлених судами фактичних обставин справи та остаточні судові рішення не ухвалювались, ці справи направлено на новий розгляд. Крім того, позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки станом на день пред`явлення позову власником спірних квартир є ПАТ АБ «Укргазбанк», а не відповідачі.
Інші доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обгрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обгрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги  ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цюпка Олександр Віталійович, нарішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня               2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», державна архітектурно-будівельна інспекція, Сумська міська рада, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності та права користування нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва та скасування записів про державну реєстрацію прав.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                             О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара