ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19559/14-ц	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/193/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
екретаря - Боднар Р.В. 
з участю - представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
ОСОБА_3  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року (головуючий суддя Дзюбич В.Л., дата виготовлення рішення не вказана) у справі № 607/19559/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Костецький Юрій Георгійович про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21 травня 2008 року та договору іпотеки нерухомого майна від 21 травня 2008 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 76,40 кв.м., житловою площею 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL4408 від 21.05.2008 року, додатковій угоді BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року (Індивідуальній угоді), додаткових угодах № 1 від 02.09.2011 року, № 2 від 07.06.2013 року, № 3 від 07.06.2013 року та № 4 від 28.11.2013 року в сумі 62625,28 доларів США, що еквівалентно 811125,01 грн., з яких: 54616,66 доларів США, що еквівалентно 707397,05 грн.- заборгованість за кредитом; 641,61 долар США, що еквівалентно 8310,16 грн.- прострочена заборгованість по кредиту; 7316,67 доларів США, що еквівалентно 94765,79 грн.- відсотки за користування кредитом; 50,34 доларів США, що еквівалентно 652,01 грн.- підвищені відсотки за користування кредитом.
Позовна заява мотивована тим, що 21.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_5 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в рамках ліміту в сумі, що дорівнює 90000 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у договорі. Крім цього 21.05.2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до генерального договору №BL4408/BL4408-KL+(Індивідуальна угода), відповідно до якої банк встановив позичальнику ліміт за кредитною лінією в сумі 70 000 доларів США зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.05.2028 року. 
02.09.2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та позичальником укладено додаткову угоду №1 до генерального договору № BL4408 від 21.05.2008року відповідно до якої сторони підтвердили, що станом на 02.09.2011 року фактична заборгованість позичальника в рамках кредитної лінії, становить 57177,87 дол. США та з моменту підписання даної угоди фіксується як кредит, без права поновлення у випадку часткового погашення. Даною угодою закріплено процентну ставку за користування кредитом з 26.08.2008 року по 01.09.2011 року в розмірі 15,25%, з 02.09.2011 року по 31.08.2012 року в розмірі 8,5% та з 01.09.2012 року - 16,25% річних. За користування кредитними коштами понад строк, встановлюється підвищена процентна ставка, а саме: з 02.09.2011 року по 31.08.2012 року в розмірі 17% та з 01.09.2012 року - 32,50% річних. Розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.
07.06.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та позичальником укладено додаткову угоду №2 та додаткову угоду №3 до генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до якої сторони домовились, що станом на 07.06.2013 року фактична заборгованість позичальника за індивідуальною угодою становить 59477,58 доларів США, з яких: 426,24 доларів США не сплачена заборгованість минулих періодів по кредиту, 3963,96 доларів США не сплачена заборгованість минулих періодів по процентам, 54938,59 доларів США сума кредиту та 148,79 доларів США сума нарахованих процентів. В п.1.3.2 Додаткової угоди №2 сторони узгодили плату за кредит, зокрема: з 07.06.2013 року по 30.11.2013 року процентна ставка становить 3,70%; з 01.12.2013 року - 16,77%.
У додатковій угоді №3 сторони передбачили, що плата за користування кредитом не може перевищувати 16,77%, а за користування понад встановлений строк - 33,54%.
28.11.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та позичальником було укладено додаткову угоду №4 до генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до якої встановлено з 01.12.2013 року по 31.05.2014 року базову процентну ставку за користування кредитом в розмірі 5% річних, а з 01.06.2014 року базова процентна ставка становить 17% річних. Підвищена процентна ставка з 01.07.2014 року встановлюється в розмірі 34% річних.
З метою забезпечення виконання генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) 21.05.2008 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., за реєстром №3125 предметом якого є трикімнатна квартира, загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачам у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дистанцією цивільних споруд Тернопільського відділку Львівської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України 10.01.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 30.05.2005 року, за реєстром №3-2335. Відповідно до умов іпотечного договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань боржника ОСОБА_5 за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року. 02.09.2011 року між сторонами укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 21.05.2008 року відповідно до якого сторони погодили, що договір іпотеки від 21.05.2008 року забезпечує в повному обсязі зобов`язання боржника за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року, додатковою угодою №BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року, додатковою угодою №1 від 02.09.2011 року та будь-якими іншими додатковими(індивідуальними) договорами(угодами) сторін. 
Посилаючись на те, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додатковими угодами до нього та надав позивачу кредитні кошти в сумі 57300,00 доларів США, що підтверджується заявами на видачу коштів та меморіальними ордерами а відповідач ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та додатковими угодами не виконав внаслідок чого станом на 16.10.2014 року утворилася заборгованість за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року у сумі 62625,28 доларів США, що еквівалентно 811125,01 грн., на вимоги про повернення заборгованості іпотекодавці не реагують, позивач просив його вимоги задовольнити.
У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року недійсним. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що банк всупереч вимог п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» перед укладенням кредитного договору не провів із ним переддоговірну роботу та не надав йому у письмовому вигляді повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та вартості всіх супутніх послуг, що є необхідною умовою для здійснення свідомого вибору, спростуванням чого може бути лише інформаційний лист за підписом позичальника; в порушення вимог п.3.6 зазначених Правил банк нараховував комісію за кредитним договором. Підприємницька практика банку в силу вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною та такою, що вводить споживача в оману, оскільки не розрахувавши ризики за кредитним договором, банк таким чином не ознайомив його із реальною вартістю кредиту, чим ввів в оману. Зміст та умови генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року та укладених до нього додаткових угод суперечать діючому законодавству України, не відповідають вимогам п.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації(понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), що дало можливість банку вимагати у нього суму, що більш ніж в чотири рази перевищує вартість наданої послуги, в той час як він добросовісно виконував умови договору, та вніс понад 80 платежів по кредиту, а недобросовісні дії та невиконання банком вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та власного положення про кредитування призвели до того, що він потрапив в економічну кабалу та ризикує втратити іпотечне майно та позбутись доходів. 
26.01.2016 року ПАТ «Універсал Банк» подало заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості не у сумі 62625,28 доларів США а у сумі 62581,95 доларів США 
28.01.2016 року відповідач ОСОБА_5 подав заяву про зміну підстав та збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, відповідно до якої просив визнати недійсним укладений між ним та ВАТ «Універсал Банк» генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 21.05.2008 року. В обгрунтування позовних вимог в частині визнання недійсним іпотечного договору зазначив, що в силу вимог ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, а недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. 07.06.2013 року, 28.11.2013 року між сторонами було укладено Додаткові угоди №2,3, 4 до генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року відповідно до яких змінено базову проценту ставку та плату за користування кредитом. Підписавши зазначені додаткові угоди банк змінив істотні умови генерального договору та відповідно зобов`язаний був внести відповідні зміни до договору іпотеки, які потребували нотаріального посвідчення, чого ПАТ «Універсал Банк» зроблено не було. 
07.10.2016 року ПАТ «Універсал Банк» подало заяву про уточнення позовних вимог, - просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі не 62581,95 доларів США а в сумі 81355,22 доларів США, посилаючись на те, що оскільки боржник ОСОБА_5 нараховану заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додатковими угодами до нього не погасив, банком 27.09.2016 року здійснено нарахування відсотків за вказаним кредитним договором у розмірі 18773,27 доларів США.
05.11.2018 року від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 надійшла заява про зміну підстав позовних вимог за зустрічною позовною заявою, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 просив визнати генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, укладений між ним та ВАТ «Універсал банк» недійсним. Вказав, що у висновку експерта №19/013/1027/4 від 24.11.2017 року зазначено, що в межах наданих на дослідження матеріалів справи та додаткового наданих документів встановити, підтвердити або спростувати документально розмір суми боргу за тілом кредитом, пенею за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, який укладено між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_5 станом на 27.09.2016 року та 16.10.2014 року не надається за можливе, так як первинні меморіальні та касові документи банку та позичальника, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку за період з 21.05.2008 року по 27.09.2016 року на дослідження надані не в повному обсязі. Вважає, що висновок експерта і обставини укладення генерального договору про надання кредитних послуг № BL4408 від 21.05.2008 року, його зміст вказують на те, що зі сторони відповідача, як надавача фінансових послуг, вчинено обман позичальника.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, код ЄДРПОУ 21133352) за генеральним договором про надання кредитних послуг № BL4408 від 21.05.2008 року, додатковій угоді BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року (Індивідуальній угоді), додаткових угодах № 1 від 02.09.2011 року, № 2 від 07.06.2013 року, № 3 від 07.06.2013 року та № 4 від 28.11.2013 року в сумі 62581 (шістдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят один) долар 95 центів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 76,40 кв.м., житловою площею 54,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить у рівних частках іпотекодавцям: ОСОБА_5 а саме: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дистанцією цивільних споруд Тернопільського відділку Львівської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України 10.01.1997 року та зареєстрованого Бюро приватизації житла Львівської залізниці 10.01.1997 року за реєстровим №1030 та 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 30.05.2005 року, за реєстром №3-2335 та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 10.08.2005 року за реєстровим №1030; ОСОБА_4 , а саме: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дистанцією цивільних споруд Тернопільського відділку Львівської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України 10.01.1997 року та зареєстрованого Бюро приватизації житла Львівської залізниці 10.01.1997 року за реєстровим №1030 та 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 30.05.2005 року, за реєстром №3-2333 та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 10.08.2005 року за реєстровим №1030 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, код ЄДРПОУ 21133352, р/р НОМЕР_2 , МФО 322001) сплачений судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, код ЄДРПОУ 21133352, р/р НОМЕР_2 , МФО 322001) сплачений судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)грн. 00 коп. 
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ "Універсал Банк", зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд проігнорував той факт, що ОСОБА_4 не була стороною у справі №607/19584/14-ц за позовом ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту, а тому на неї не поширюються положення ч.4 ст. 82 ЦІІК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок суду про надання кредитних послуг в сумі 57300.00 доларів США, грунтується на доказах, оригінали яких банком не надані. При ухваленні рішення суд не прийняв до уваги норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яким кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки-житло, яке виступає забезпеченням виконання зобов`язання за валютним кредитним договором за умови наявності згоди іпотекодавця.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ "Універсал Банк", зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без з`ясування дійсних обставин справи та без належної оцінки доказів. Суд в рішенні взяв за основу рішення інших судів, якими вже встановлені факти, щодо спірних правовідносин, проте залишив без уваги той факт, що ці судові рішення винесені на основі зовсім інших підстав позовних вимог, обґрунтовані зовсім іншими фактами.
У судовому засіданні представники ОСОБА_4 ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримали, представник ПАТ "Універсал Банк" їх заперечив, вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційних скарг безпідставними.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що 21.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4408 та додаткова угода №BL4408/ BL4408-KL + до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року (Індивідуальна угода). Індивідуальною угодою обумовлено надання позичальнику кредитних послуг в рамках ліміту за кредитною лінією в сумі 70000 доларів США під 14% річних, з кінцевим терміном повернення 01.05.2028 року. 
Пунктом 1.1.1 генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 передбачено: умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюються додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 6.1. Генерального договору про надання кредитних послуг № BL4408 від 21.05.2008р. та ст. 611 Цивільного кодексу України, Банк має право відмовити Позичальнику в наданні кредиту (частково або в повному обсязі) та/або вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, зокрема у разі порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за цим договором.
В разі прострочення виконання зобов`язань Позичальника за будь-якою з кредитних послуг, наданих Банком за умовами договору та відповідної Індивідуальної угоди, Банк також має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими Банком в межах дії цього договору, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.
Пунктом 1 додаткової угоди №BL4408/ BL4408-KL + до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року обумовлено надання кредитних послуг в рамках ліміту за кредитною лінією в сумі 70000 доларів США.
Пунктом 5.1 додаткової угоди №BL4408/ BL4408-KL + до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року передбачено проценту ставку за користування кредитних коштів у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування в розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 01.05.2028 року (п.2.3 індивідуальної угоди).
02.09.2011 року між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступник ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №1 до генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до якої сторони підтвердили, що станом на 02.09.2011 року фактична заборгованість позичальника в рамках кредитної лінії становить 57177,87 доларів США та з моменту підписання даної угоди фіксується як кредит, без права поновлення у випадку часткового погашення. Даною угодою закріплено процентну ставку за користування кредитом з 26.08.2008 року по 01.09.2011 року в розмірі 15,25%, з 02.09.2011 року по 31.08.2012 року в розмірі 8,5% та з 01.09.2012 року - 16,25% річних. За користування кредитними коштами понад строк, встановлюється підвищена процентна ставка з 02.09.2011 року по 31.08.2012 року в розмірі 17% та з 01.09.2012 року- 32,50% річних. Розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.
07.06.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 2 до Генерального договору № BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до якої сторони домовились, що станом на 07.06.2013 року фактична заборгованість позичальника за індивідуальною угодою становить 59477,58 доларів США, з яких: 426,24 доларів США несплачена заборгованість минулих періодів по кредиту, 3963,96 доларів США не сплачена заборгованість минулих періодів по процентам, 54938,59 доларів США сума кредиту та 148,79 доларів США сума нарахованих процентів. В п.1.3.2. даної додаткової угоди № 2 сторони узгодили плату за кредит, зокрема: з 07.06.2013 року по 30.11.2013 року процентна ставка становить 3,70%; з 01.12.2013 року - 16,77%.
07.06.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №3 до генерального договору №BL4408 від 21.05.2008 року відповідно до якої сторони передбачили, що плата за користування кредитом не може перевищувати 16,77%, а за користування понад встановлений строк - 33,54%.
28.11.2013 року між між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №4 до генерального договору № BL4408 від 21.05.2008 року відповідно до якої встановлено з 01.12.2013 року по 31.05.2014 року базову процентну ставку за користування кредитом в розмірі 5% річних, а з 01.06.2014 року у розмірі 17% річних. Підвищена процентна ставка з 01.07.2014 року встановлюється в розмірі 34% річних.
Згідно пунктів 1.3.1. додаткової угоди №1 від 02.09.2011 року та додаткової угоди №2 від 07.06.2013 року сторони погодили, що термін погашення кожного щомісячного ануїтентного платежу за Графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язується сплатити ануїтетний платіж; першим днем прострочення сплати суми щомісячного ануїтентного платежу вважається 01 число кожного поточного календарного місяця строку кредитування згідно Графіку погашення кредиту в разі непогашення Позичальником повної суми відповідного ануїтетного платежу останнього робочого дня, що передує 01 числу кожного такого календарного місяця строку кредитування.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) 21.05.2008 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., за реєстром №3125 предметом якого є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачам у рівних частках по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дистанцією цивільних споруд Тернопільського відділку Львівської залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту України 10.01.1997 року та по 1/6 частині кожному на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 30.05.2005 року, за реєстром №3-2335. 
Відповідно до умов іпотечного договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань боржника ОСОБА_5 за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року. 
02.09.2011 року між сторонами укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 21.05.2008 року відповідно до якого сторони погодили, що договір іпотеки від 21.05.2008 року забезпечує в повному обсязі зобов`язання боржника за генеральним договором №BL4408 від 21.05.2008 року, додатковою угодою №BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року, додатковою угодою №1 від 02.09.2011 року та будь-якими іншими додатковими (індивідуальними) договорами (угодами) сторін.
Пунктом 2.1.1 договору іпотеки від 21.05.20018 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за основним договором, що обумовлюють основне зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
У разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за основним договором, що обумовлює основне зобов`язання, а у разі невиконання іпотекодавцями цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки-п.2.1.2 іпотечного договору.
Пунктом 2.4.1 договору іпотеки від 21.05.2008 року передбачено, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» сторони погодили, що протягом строку дії договору у випадку зміни розміру зобов`язань та/або зміни термінів виконання зобов`язань, якщо такі зміни вчинені відповідно до умов договору, що обумовлює основне зобов`язання, відповідні зміни будуть вноситись лише в такий договір, що обумовлює основне зобов`язання та не потребує внесення змін до цього договору шляхом укладення додаткової угоди до нього.
У відповідності до п.4.1 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України:-у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов`язання іпотекодавця за цим договором, та/або-у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавців та/або боржника або визнання його банкрутом(у разі, якщо іпотекодавці та/або боржник є юридичною особою), та/або- у разі ліквідації іпотекодавців та/або боржника(у разі, якщо іпотеко давці та/або боржник є юридичною особою); -в інших випадках відповідно до законодавства України.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставах:-рішення суду; або-виконавчого напису нотаріуса; або- застереження про задоволення вимог іпотеко держателя; або -за договором між іпотекодавцями та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя-п.4.2 договору іпотеки.
У відповідності до п.4.3 договору іпотеки у випадку порушення іпотекодавцями зобов`язань за цим договором та/або боржником будь-якого основного зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та/або боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку».
У разі невиконання іпотекодавцями та/або боржником вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться у п.4.3 договору, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до ЗаконуУкраїни «Про іпотеку»-п.п.4.4,4.5 іпотечного договору. 
ПАТ «Універсал банк» взяті на себе зобов`язання згідно з генеральним договором № BL4408 від 21.05.2008 року (з врахуванням додаткових угод) виконав належним чином, надав позичальнику кредитні кошти в сумі 57300 доларів США, що підтверджується заявами на видачу коштів та меморіальними ордерами: від 21.05.2008 року на суму 20000 дол. США, від 26.05.2008 року на суму 5000 дол. США, від 26.06.2008 року на суму 1500 доларів США, від 28.07.2008 року на суму 800 доларів США, від 31.07.2008 року на суму 11000 доларів США, від 01.08.2008 року на суму 17000 доларів США та від 10.10.2008 року на суму 2000 доларів США.
10.08.2014 року у зв`язку з невиконанням позичальником умов вищезазначеного кредитного договору ПАТ «Універсал Банк» звернувся до позичальника ОСОБА_5 та іпотекодавця ОСОБА_4 з вимогою від 05.08.2014 року про дострокове виконання зобов`язань, в яких просив погасити заборгованість за відповідним кредитним договором, одночасно попередивши позичальника та іпотекодавця про те, що у випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання даної вимоги.
Зазначені вимоги були отримані відповідачами 12.08.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак ні ОСОБА_5 , як позичальник за кредитним договором, ні ОСОБА_4 , як іпотекодавець вимоги ПАТ «Універсал банк» не виконали.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2015 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість по генеральному договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, додатковій угоді №BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року (Індивідуальній угоді), додаткових угодах №1 від 02.09.2011 року, №2 від 07.06.2013 року, №3 від 07.06.2013 року та №4 від 28.11.2013 року в розмірі 62625,28 доларів США, що еквівалентно 811 125,01 грн., а також судовий збір в розмірі 3 654грн. 
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2015 року змінено, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» із 62625,28 доларів США, що еквівалентно 811125,01 грн. до 62581,95 доларів США, що еквівалентно 810564,41 грн. 
В обґрунтування даного рішення зазначено, що згідно висновку судово-економічної експертизи від 23.10.2015 року, сума заборгованості ОСОБА_5 за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року складає 62581,95 доларів США, у тому числі - 55258,23 доларів США - заборгованість по сумі кредиту, 7323,72 долари США - заборгованість по відсотках. 
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 04.04.2016 року рішення суду першої інстанції в частині, залишеній без змін рішенням суду апеляційної інстанції, та рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.
Відповідно до інформації, розміщеної у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20.12.2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року залишено без задоволення.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.03.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Олексюка Ф.Ю. котрий діє в інтересах ОСОБА_5 заінтересовані особи: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, акціонерне товариство «Універсал Банк» про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року, ухваленого у цивільній справі № 607/19584/14. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання недійсними правочинів, а саме: генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додаткової угоди №1 від 02.09.2011 року, додаткової угоди №2 від 07.06.2013 року до вказаного договору.
Дане рішення суду в касаційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал банк» про визнання недійсними додаткової угоди №2 від 07.06.2013 року, додаткової угоди №3 від 07.06.2013 року, додаткової угоди №4 від 2811.2013 року до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, Постановою Київського апеляційного суду від 26.02.2019 року вказане рішення суду залишено без змін і воно набрало законної сили. 
Згідно долученого до матеріалів справи висновку судової оціночно-будівельної експертизи №1243 від 30.05.2016 року вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м., що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 станом не день проведення експертизи становить 1045458,00 грн. 
Постановляючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з факту невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, невиконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» 62581,95 доларів США, що еквівалентно 810564,41 грн. заборгованості за кредитом.
З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.
Частиною першою ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строку та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до вимог статей 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зі змісту статтей 610, 611, 612 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до Закону України «Про іпотеку»№ 898-IV від 05.06.2003 року (надалі - Закон № 898-IV), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору- ч.5 ст. 3 Закону № 898-IV.
Статтею ст.12 Закону № 898-IV передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку -ст. 17 Закону № 898-IV.
Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.
Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. 
Згідно із ч.1 ст. 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою цієї статті встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 35 Закону № 898-IV передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до вимог ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. 
Встановлено, що позивач ПАТ «Універсал банк» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_5 за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року з додатковими угодами та реалізувало це право вимоги, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 04.04.2016 року про стягнення на з ОСОБА_5 заборгованості за кредитом у сумі 62581,95 доларів США, що еквівалентно 810564,41 грн. не виконане.
Таким чином, з врахуванням невиконання боржником зобов`язання, суд першої інстанції вірно застосувавши норми матеріального права дійшов обгрунтованого висновку про підставність та обгрунтованість вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з того, рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2015 року та від 12.11.2018 року, які набрали законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними генерального договору про надання кредитних послуг №ВL4408 від 21.05.2008 року та додаткових угод до вказаного кредитного договору, а саме: додаткової угоди ВL4408/ВL4408-КL+ від 21.05.2008 року, додаткової угоди М9І від 02.09.2011 року, додаткової угоди №2 від 07.06.2013 року додаткової угоди №3 від 07.06.2013 року, додаткової угоди №4 від 28.11.2013 року, вказаними судовими рішеннями встановлено, що всі пункти генерального договору та додаткової угоди №1 від 21.05.2008 року є чіткими та зрозумілими, при укладенні оспорюваного кредитного договору та додаткових угод до нього сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Судом, під час розгляду справи не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», підстав для визнання додаткових угод недійсними не встановлено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Вищезазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2015 року з ОСОБА_5 стягнуто в користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додатковими угодами до вказаного договору. Апеляційний суд Тернопільської області своїм рішенням від 17.11.2015 року вказане рішення суду в частині суми боргу змінив, зменшивши суму стягнення із 62625,28 доларів США, що еквівалентно 811125,01 грн. до 62581,95 доларів США, що еквівалентно 810564,41 грн. Зазначені рішення місцевого та апеляційного суду залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2016 року і вони набрали законної сили.
Рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2015 року та від 12.11.2018 року, які набрали законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додаткових угод до вказаного кредитного договору, а саме: додаткової угоди BL4408/BL4408-KL+ від 21.05.2008 року, додаткової угоди №1 від 02.09.2011 року, додаткової угоди №2 від 07.06.2013 року додаткової угоди №3 від 07.06.2013 року, додаткової угоди №4 від 28.11.2013 року.
Встановлено, що згідно судових рішень всі пункти генерального договору та додаткової угоди №1 від 21.05.2008 року є чіткими та зрозумілими. Укладаючи оспорюваний кредитний договір та додаткові угоди до нього сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Підписавши генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, додаткові угоди до нього №1 від 21.05.2008 року, №2 від 02.09.2011 року, №3 від 07.06.2013 року та №4 від 07.06.2013 року, позичальник погодився з усіма його умовами, в тому числі з положеннями щодо механізму сплати кредиту та процентів за його користування( в тому числі і щодо валюти платежів за договором), а умови вказаного договору не є несправедливим по відношенню до позичальника. Банком на виконання ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 було ознайомлено ОСОБА_5 з умовами кредитування та особливостями кредитування. На момент укладення додаткових угод позичальник розумів, всі їх умови, про що свідчить його власноручний підпис на додаткових угодах, що додаються, та кожній сторінці додаткових угод, копія яких наявна в матеріалах справи. Судом, під час розгляду справи, як зі змісту додаткових угод так і зібраних та досліджених письмових доказів не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», підстав для визнання додаткових угод недійсними не встановлено.
У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру(п.52 рішення у справі «Рябих проти Росії» заява № 52854/99; п.40 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»). Європейський суд зазначив, що у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Відповідач ОСОБА_5 в обґрунтування зустрічних позовних вимог щодо недійсності кредитного договору, наявності в діях банку ознак нечесної підприємницької практики та введення його в обману посилається на висновок експерта №19/013/1027/4 від 24.11.2017 року за результатами проведеної за ухвалою суду судово-економічної експертизи. Як вбачається із зазначеного експертного висновку, в межах, наданих на дослідження матеріалів справи та додатково наданих документів, встановити, підтвердити або спростувати документально розмір суми боргу за тілом кредиту, відсотками, пенею за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, який укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 , станом на 27.09.2016 року та станом на 16.10.2014 року не надається за можливе, оскільки первинні меморіальні та касові документи банку та позичальника, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку за період з 21.05.2008 року по 27.09.2016 року на дослідження надані не в повному обсязі.
Не приймаючи до уваги зазначені доводи суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року розмір заборгованості відповідача ОСОБА_5 за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додатковими угодами до нього у сумі 62581,95 доларів США, що еквівалентно 810564,41 грн. встановлено на підставі висновку судово-економічної експертизи від 23.10.2015 року, проведеної за клопотанням представника відповідача, і даний висновок підтримала у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 . При цьому, як вбачається із рішення суду, експертом було встановлено, що порядок зарахування платежів відповідача в рахунок повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом частково не відповідає положенням спірного кредитного договору, в частині щодо дати сплати відсотків і тіла кредиту, вказаних у розрахунку заборгованості за кредитним Договором BL4408 від 21.05.2008 року і дана обставина була врахована судом апеляційної інстанції під час ухвалення рішення у справі. Той факт, що під час проведення судово-економічної експертизи у даній справі позивачем не були надані на дослідження у повному обсязі первинні меморіальні та касові документи банку та позичальника, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку за період з 21.05.208 року по 27.09.2016 року зв`язку із чим експерт не зміг встановити чи спростувати наявність боргу за кредитним договором №BL4408 від 21.05.2008 року, а також визначити його розмір не спростовує висновків судово-економічної експертизи від 23.10.2015 року та за наявності рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17.11.2015 року, які набрали законної сили та перебувають на стадії виконання не може бути взятий судом до уваги в якості належної підстави для визнання недійсним кредитного договору. 
Суд правильно не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що договір іпотеки від 21.05.2008 року є недійсним, оскільки після укладення додаткових угод банк не вніс відповідні зміни до договору іпотеки та не засвідчив їх нотаріально, оскільки п. 1.1.1 генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 передбачено, що умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюються додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору та не потребують додаткового внесення змін до іпотечного договору. Окрім цього, п.2.4.1 договору іпотеки від 21.05.2008 року передбачено, що сторони погодили, що у випадку зміни розміру зобов`язань та/або зміни термінів виконання зобов`язань, якщо такі зміни вчинені відповідно до умов договору, що обумовлює основне зобов`язання, відповідні зміни будуть вноситись лише в такий договір, що обумовлює основне зобов`язання та не потребує внесення змін до іпотечного договору шляхом укладення додаткової угоди до нього.
У постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 року у справі №3-7гс10, від 15.11.2010 року у справі №3-8га10 викладено висновок про те, що при вирішенні питання про дійсність іпотечних договорів, укладених на виконання генерального договору про здійснення кредитування, яким визначаються лише загальні принципи та порядок кредитування слід враховувати, що не суперечить положенням закону іпотечний договір, за умовами якого забезпечуються вимоги банку за генеральним договором про здійснення кредитування та проведення інших активних банківських операцій, яким визначено загальні принципи й порядок проведення банківських операцій щодо позичальника, ліміт і строк здійснення кредитування та проведення інших активних банківських операцій, максимальний розмір процентів за користування кредитними коштами та передбачено укладання в межах цього генерального договору конкретних договорів із визначенням умов кожної з операцій, з урахуванням того, що сторонами на виконання умов генерального договору були укладені конкретні кредитні договори, які є невід`ємною частиною такого генерального договору. 
Доводи в апеляційній скарзі щодо незастосування судом вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті № 1304-VII підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII Про захист прав споживачів (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Встановлено, що кредитні кошти ОСОБА_5 кредитодавцем надавалися не на придбання квартири, що є предметом іпотеки, а відтак положення вищезгаданого закону на дані правовідносини сторін не поширюються.
Інші доводи в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, п. 58, від 10.02. 2010 року).
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.
Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 2740.50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 вересня 2020 року. 

Головуючий : 

Судді :