У Х В А Л А        
23 липня 2020 року
м. Київ
справа № 202/2792/19
провадження № 61-10473ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук Ірина Леонідівна, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку,
В С Т А Н О В И В :
13 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки скаржником порушено вимогу пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, а саме до касаційної скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору в установленому порядку і розмірі.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України                                «Про судовий збір».
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у квітні 2019 року із двома немайновими  вимогами (встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним договору дарування житлового будинку) та одна вимога майнового характеру (визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку).
Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України  «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується                     0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн).
За змістом статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення з позовом, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу                                                                                             у розмірі 1921 грн.
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
За вимоги немайнового характеру (встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним договору дарування житлового будинку) скаржнику при поданні касаційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3 073, 60 грн.                                      (768, 40+768,40) Х200%.
Що стосується майнової вимоги (визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку), то із поданої касаційної скарги та копії судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимоги майнового характеру,тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки в певній місцевості, їх грошова оцінка, експертний висновок тощо).
Оскільки до касаційної скарги не додано документів на підтвердження ціни позову в частині майнової вимоги, суд позбавлений можливості встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні касаційної скарги.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у                                          Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача                                 (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                                        «Про судовий збір».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату та відмітку про його зарахування.
Крім цього, скаржник порушив вимоги частини 2 статті 389 ЦПК України та пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права), а отже у касаційній скарзі слід зазначити норму матеріального права, яка була неправильно  застосована.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У випадку оскарження судових рішень з підстав  невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або  у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду                                                                (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті  389 ЦПК України та обґрунтування такої підстави.
У касаційної скарги, ОСОБА_1 зазначає як на підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини 2 статті 389 ЦПК України та посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі  №2-82/09, та постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №523/3522/16-ц,                     однак не обґрунтовує цю підставу та не зазначає, які конкретні норми права застосував суд першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин з огляду .
Отже, у касаційній скарзі ОСОБА_1 необхідно зазначити конкретні норми права, які судом першої та апеляційної інстнації було застосовано без врахування відповідних правових висновків Верховного Суду щодо зазначених норм права та обґрунтування наявності цієї підстави (підстав).
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19).
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                          В. М. Сімоненко