ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 678/1574/18
Провадження № 22-ц/4820/1129/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2020 року (суддя Лазаренко А.В.) за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У грудні 2018 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – банк, АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що 16.04.2016 року сторони уклали договір про надання банківських послуг за №ABHORG 97790527, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 22888,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 надав згоду на те, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті банку http://a-bank.com.ua/terms, Тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір.
Акціонерне товариство «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Проте, ОСОБА_1 належним чином не виконував обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.09.2018 року має заборгованість в сумі 64519,45 грн., з яких 22888,25 грн. – заборгованість за кредитом, 41,43 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, 16021,88 грн. – заборгованість по комісії за користування кредитом, 22019,35 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 3048,54 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на наведене, АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №ABHORG 97790527 від 16.04.2016 року у розмірі 64519,45 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 22888,25 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 1762 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню неповернутий кредит у розмірі 22888,25 грн. Щодо стягнення процентів, комісії та неустойки (пені, штрафів), то суд відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки банком не було дотримано вимог щодо належного повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які банк вважав узгодженими.
В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 уклав із банком кредитний договір «Розстрочка», який дещо відрізняється від кредитного договору «Кредитна картка», а тому суд помилково застосував до даних правовідносин правову позицію висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, у якій йдеться про кредитний договір «Кредитна картка». На думку апелянта, оскільки підписана боржником Заява позичальника містить всі суттєві умови договору, в тому числі: суму та валюту кредиту, строк дії, відсоткову ставку, розмір фінансової винагороди та інші умови, тому даний кредитний договір не може вважатись нікчемним через відсутність письмової форми. Зазначає, що судом не обґрунтовано чому ним не взято до уваги відсоткову ставку та комісію, про які зазначено у Заяві позичальника, підписано особисто відповідачем, та відмовлено у стягненні відсотків, комісії із відповідача. Щодо підпису Умов та Правил банк зазначає, що позичальник підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг і зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись із змінами до них, викладеними на сайті банку, користувався кредитом, а отже ознайомився та погодився із відповідними Умовами та Правилами. 
ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Згідно частини 1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 16.04.2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 на підставі заяви позичальника про надання послуг з надання кредиту та приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ПАТ «Акцент-Банк», між заявником та банком було укладено договір про надання банківських послуг.
За умовами договору, які зазначені в заяві позичальника, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 22888,25 грн., строком на 36 місяців з 16.04.2016 року по 15.04.2019 року зі сплатою за користування кредитом 0,12% річних. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 16 по 20 число кожного місяця у вигляді щомісячного платежу 1209,19 грн.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, умови договору належним чином не виконував, не повністю сплачував передбачувані договором платежі, чим порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору. 
За наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 по кредиту станом на 13.09.2018 року складає 64519,45 грн., з яких 22888,25 грн. – заборгованість за кредитом, 41,43 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, 16021,88 грн. – заборгованість по комісії за користування кредитом, 22019,35 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 3048,54 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За таких обставин, оцінивши в сукупності надані докази, слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 в повному обсязі не виконав зобов`язання, а тому має перед банком заборгованість за даним договором.
Однак при цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог банку про стягнення процентів, комісії та неустойки, пені та штрафів в повній мірі не прийняв до уваги вимоги чинного законодавства та обставини справи.
За умовами вказаного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 22888,25 грн. строком на 36 місяців, з 16.04.2016 року по 15.04.2019 року зі сплатою за користування кредитом 0,12 % на рік. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту 362,50 грн. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 572,21 грн.
В заяві позичальника від 16 квітня 2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, комісія.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також заборгованість з комісії, пені і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 квітня 2016 року станом на 13.09.2018 року, надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms.
Вищезазначеним витягом, що надано позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено: права та обов`язки сторін, нарахування комісії, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено позовну давність щодо вимог банку – 5 років (пункт 2.7.4.5.6 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву , в якій зазначається про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Акцент-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цьому Витягу, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 квітня 2016 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, та комісію.
Передбачені заявою позичальника від 16 квітня 2016 року одноразова винагорода в розмірі 362,50 грн. за надання фінансового інструменту та щомісячна винагорода в розмірі 572,21 грн. за надання фінансового інструменту, в договорі (заяві) не зазначені як комісія, а мають окреме правове визначення.
Крім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. 
Умови пунктів 4,5 кредитного договору про встановлення обов`язку позичальника одноразово та щомісячно сплачувати банку платіж за надання фінансового інструменту відповідно до графіку платежів є нікчемними і не потребує визнання їх недійсними.
За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню на користь банку, крім неповернутого тіла кредиту в розмірі 22888,25 грн., заборгованість за відсотками – 41,43 грн., в іншій частині позову, а саме стягненні комісії, пені та штрафів слід відмовити.
Рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 22888,25 грн. сторонами не оскаржується, а отже апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Оскільки заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2020 року постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, на підставі ст.376 ЦПК України слід скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, комісії, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 41,43 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, пені та штрафів слід відмовити.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції частково скасовано, підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.
Позивач сплатив судовий збір в сумі 1762 грн. за подання позовної заяви та 2643 грн. за подання апеляційної скарги, всього 4405 грн.
Отже, внаслідок часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути: 4405 грн. (сплачених судових витрат) ? 22929,68 грн. (задоволених позовних вимог) ? 64519,45 грн. (заявлених позовних вимог) = 1565,50 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, комісії, пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 41,43 грн. заборгованості за процентами.
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, пені та штрафам відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1565,50 грн. витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк