ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року	Львів	Справа № ЗД/460/2/20 пров. № А/857/3299/20	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року з питань забезпечення позову, головуючий суддя – Комшелюк Т.О., постановлена у м. Рівне, у справі № ЗД/460/2/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" про забезпечення позову,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач – ТзОВ "Рівнестандарт" звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, відповідно до якої, заявник просив забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства інфраструктури України від 05.02.2020 року № 41 «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» - до набуття рішенням суду у справі за позовом ТзОВ «Рівнестандарт» про його скасування законної сили.
Подана заява обґрунтована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також що є очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» про забезпечення позову задоволено; зупинено дію наказу Міністерства інфраструктури України № 41 від 05.02.2020 року «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» - до набрання рішенням суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» до Міністерства інфраструктури України про його скасування законної сили.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Міністерством інфраструктури України подано апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що жодних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення адміністративного позову, судом не встановлено, що є грубим порушенням приписів частини 2 ст. 150 КАС України.
22 червня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання ТзОВ "Рівнестандарт" про відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинними заходами на території України та запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Колегія суддів звертає увагу, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, сторони не позбавлено було права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Ради суддів України № 19 від 17.03.2020 року затверджено Рекомендації щодо встановлення особливого режиму судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких рекомендовано, зокрема здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наведеного слідує, що п.1 ч. 2 ст.150 КАС України фактично передбачено дві окремі правові  підстави для забезпечення позову розділені  сполучником «або», а зокрема: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; або
2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
05.02.2020 року Міністерством інфраструктури України був прийнятий наказ № 41 «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання».
Доказами, долученими заявником до заяви про забезпечення позову підтверджується, що ТзОВ «Рівнестандарт» здійснює діяльність у сфері сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), партій частин та обладнання, що є основним видом економічної діяльності товариства (КВЕД 71.20. «Технічні випробування та дослідження», до якого включено діяльність з сертифікації).
Матеріалами заяви стверджується, що станом на 06.02.2020 року на адресу ТзОВ «Рівнестандарт» надійшло 38 заявок від різних фізичних осіб на виконання робіт з сертифікації КТЗ, які мають бути виконані протягом встановленого строку.
Крім того, у заявника працює 50 працівників (в тому числі інваліди), що підтверджується довідкою від 06.02.2020 року № 4 про кількість працівників та місячний фонд оплати праці.
Із змісту заяви ТзОВ «Рівнестандарт» про необхідність вжиття заходів забезпечення позову слідує, що заявник в якості підстави для забезпечення позову навів  правову підставу, визначену п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, щодо того, що «невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду».
При цьому, заявник вказав, що оспорювані рішення безпосередньо впливають на господарську діяльність товариства, оскільки фактично заборонили діяльність у сфері оцінки відповідності, що є основним видом економічної діяльності. Крім того, прийняттям оспорюваних рішень працівники ТзОВ «Рівнестандарт» в кількості 50 осіб, що становить більше ніж 4/5 від загальної кількості працівників, позбавляються гарантованого Конституцією України права на працю. Як наслідок, Товариство вимушене припинити будь-яку роботу за основним видом економічної діяльності внаслідок фактичного застосування обумовлених рішень, адже дія таких рішень до вирішення спору по суті  призвела до позбавлення заявника  права на здійснення підприємницької діяльності.  Як наслідок такого застосування, ще до вирішення спору по суті заявник доходу не отримує, наслідком чого є невиплата заробітної плати в установлені строки, застосування до товариства  санкцій за несвоєчасну виплату заробітної плати та притягнення посадових осіб до кримінальної відповідальності. Вважало, що без вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення по суті спору в даній справі існує реальна загроза завдання істотної шкоди правам позивача. Покликалося на ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо  необхідності вжиття ефективного та своєчасного судового захисту порушеного права заявника, за захистом яких він звернувся. Невжиття заходів забезпечення позову ускладнить та унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, адже основна діяльність заявника є фактично припиненою і наслідком припинення такої  основної діяльності  є завдання позивачу збитків та призводить до наявності правових підстав для застосування  до заявника контролюючими органами відповідних негативних наслідків.  
За змістом ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено у тому числі, й шляхом зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту.
Таким чином, діючою нормою ст. 151 КАС України передбачена можливість забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акту.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а  тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Наказом Міністерства інфраструктури України від 05.02.2020 року № 41 «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» анулювано призначення товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.
Відтак, із наявних  у справі доказів слід дійти висновку про те, що внаслідок фактичної реалізації оскаржуваного наказу, основна діяльність заявника є фактично припиненою і наслідком припинення такої  основної діяльності  50 працівників, які складають 4/5 трудового колективу лишаються без засобів до існування. Припинення такої діяльності призводить до  завдання позивачу збитків та наявності правових підстав для застосування  до заявника контролюючими органами відповідних негативних наслідків, щодо не виплати заробітної плати.  
Зібраними доказами у справі підтверджуються спричинені незворотні  негативні наслідки для заявника і наявність таких наслідків істотно ускладнює, а здебільшого і  унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції він звернувся до суду.
Пленумом Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" також   висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4  ст. 117 КАС України (в редакції на час висвітлення правової позиції), забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Оцінка такої відповідності  та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі  "Пантелеєнко проти України"  зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі  "Дорани проти Ірландії"  Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні  справи  "Каіч   та  інші проти  Хорватії"  (рішення  від 17  липня 2008  року), "Салах Шейх проти Нідерландів"  ефективний засіб  - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд  з прав  людини вказав,  що для  Конвенції було  б неприйнятно,  якби стаття  13  декларувала право  на ефективний  засіб захисту,  але без   його практичного  застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного  Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у  справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову колегія суддів вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтованим та співмірним заявленим позовним вимогам. У даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У даному випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів прийшла до висновку, що прийняте судом першої інстанції рішення щодо  забезпечення позову є співмірним та  відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -   

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року з питань забезпечення позову у справі №ЗД/460/2/20 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 25.06.20