УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/32523/19
Провадження № 22-ц/4820/1205/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2020 року м. Хмельницький

                Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю представників сторін, третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про поділ спільних обов`язків подружжя згідно договорів позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 13 травня 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до відповідача, вказував, що з травня 2013 року до березня 2019 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 
В період шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва. Відповідно до умов договору вартість квартири становить 503424 грн.
Позивачем систематично здійснювались перерахунки грошових коштів з метою виконання умов договору. 
В період із вересня 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_1 за договором позики отримав від ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 493000 грн. Це встановлено і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2018 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 493000 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року квартиру АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 області визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, позивач просив провести розподіл спільних обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розділивши встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області обов`язок щодо сплати ОСОБА_1 на підставі укладених із ОСОБА_3 договорів позики в рівних частинах по 246500 грн. для кожного.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про поділ спільних обов`язків подружжя згідно договорів позики щодо поділу боргу в сумі 493000 грн. в рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. На його думку, судом не було надано оцінку доводам позивача. Судом не враховано, що під час подружнього життя з ОСОБА_2 був укладений договір про участь у фонді фінансування будівництва на його ім`я. Відповідно до умов договору вартість квартири становила 503424 грн. З метою виконання зобов`язання щодо оплати вартості квартири ОСОБА_1 за договорами позики отримав від ОСОБА_3 грошові кошти на суму 493000 грн. Суд дійшов помилкового висновку, що боргове зобов?язання позивача не є спільним зобов`язанням подружжя. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до  ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Так, судом встановлено, що з 25 травня 2013 року по 21 березня 2019 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
18 вересня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір № 6/73 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрстандарт» про участь у фонді фінансування будівництва виду А, відповідно до якого зобов`язувався сплатити 503424 грн. 
За період з вересня 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 за договорами позики, оформленими борговими розписками, грошові кошти на суму 493000 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2018 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за борговими розписками в розмірі 493000 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року, що набрало законної сили, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 на території Грузевицької сільської ради, житловий масив «Грузевиця-2», Хмельницького району, Хмельницької області. Здійснено поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 на території Грузевицької сільської ради, житловий масив «Грузевиця-2», Хмельницького району, Хмельницької області, припинивши право власності на Ѕ частку цієї квартири ОСОБА_1 .
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами. 
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності факту використання ОСОБА_1 отриманих коштів в сумі 493000 грн. в інтересах сім`ї.
Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
Факт використання одержаних за договором позики коштів на потреби сім`ї підлягає доказуванню, при цьому перебування сторін у шлюбі не є безумовною підставою для висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних, із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Так, суд першої інстанції правильно констатував недоведеність факту використання в інтересах сім`ї кошти в розмірі 493000 грн., які рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.07.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року, постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.05.2019 року у справі № 686/19347/19 у спорі між цими ж сторонами щодо поділу спільного майна подружжя також встановлено недоведеність факту використання отриманої позивачем від матері позики в сумі 493000 грн. на придбання квартири  АДРЕСА_2 на території Грузевицької сільської ради. З цих підстав вказане майно визнане спільною сумісною власністю сторін.
Вказані обставини є преюдиційними відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України і не підлягають доказуванню у цій справі.
З цих підстав суд обґрунтовано не взяв до уваги і письмові пояснення свідків, представлені позивачем. 
Крім того, заявлена позовна вимога провести розподіл спільних обов`язків сторін, розділивши встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області обов`язок щодо сплати ОСОБА_1 на підставі укладених із ОСОБА_3 договорів позики в рівних частинах по 246500 грн. для кожного не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють питання способів захисту цивільного права та інтересу. 
Задоволення такої вимоги суперечитиме змісту рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.07.2018 року і буде прямим порушенням принципу обов`язковості судових рішень, визначеному статтею 18 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28 липня 2020 року.

Судді                                                 Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко