П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3328/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
                      П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченко К.В.
 розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.06.2019 р. № 0002114101, № 0002124101, № 0002134101,
              
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект» звернулось з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.06.2019 року № 0002114101, № 0002124101, № 0002134101.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт №1578/28-10-42-01/31821381 від 31.05.2019 року.
Актом встановлено порушення позивачем вимог п.п. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14 п. 134.1 ст. 134 ПК України та п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 р. № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 р. за № 85/43065, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44 п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України. 
На підставі висновків акту перевірки, у зв`язку із встановленими порушеннями, відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.06.2019 року         № 0002114101, № 0002124101, № 0002134101. 
Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконними і необґрунтованими, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.06.2019 року № 0002114101, № 0002124101, № 0002134101, оскільки платником податків надано повний пакет первинних документів щодо придбання  у ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис» товарів, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій. 
Позивач також зазначив, що протягом тривалого часу Державною фінансовою інспекцією в Миколаївській області проводився операційний аудит ДП НВКГ «Зоря»- «Машпроект». Під час аудиту фахівцями Державної фінансової інспекції періодично проводився огляд товарно-матеріальних цінностей, які надійшли до позивача від постачальників, в тому числі від постачальників ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис». В результаті проведеного огляду встановлена фактична наявність на складі № 812 Підприємства товарно-матеріальних цінностей, які надійшли від ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис». 
Зазначені обставини підтверджуються копіями актів огляду наявності на складі № 812 ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ «Турбо-Центр»: № 28 від 24.04.2015 р., № 37 від 17.07.2015 р., № 66 від 19.11.2015 р., № 76 від 10.12.2015 р. та копіями актів огляду наявності на складі № 812 ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» ТМЦ, отриманих від ТОВ «Диал-Сервис»: № 43 від 13.08.2015 р., № 58 від 12.11.2015 р., № 64 від 19.11.2015 р., № 73 від 10.12.2015 р. 
Крім того, посилання в Акті та у податковому-повідомленні рішенні № 0002134101 на порушення позивачем пункту 5 Положення 11 «Зобов`язання» є невірним. Відповідно до цієї норми, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигід у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду. Відомості про те, що позивач відобразив в бухгалтерському обліку вартість придбаних у ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис» товарів, як зобов`язання, акт не містить. 
Податковим органом в акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти визначення задекларованих ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку 2015 р., не встановлено їх заниження або завищення по взаєморозрахункам з ТОВ «Диал-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. Також, вказав, що в Акті перевірки докладно зазначено спосіб, час, контрагентів-постачальників ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», найменування, характеристики товару, його кількість та ціна. Крім того, в Акті перевірки зазначено про факт оприбуткування та оплати цього товару, номери та дати усіх первинних документів, що підтверджують всі вищезазначені операції. Всупереч зазначеним фактам орган перевірки робить висновок, що не встановлено факту реальності здійснення господарських операцій між ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» та підприємствами ТОВ «Диат-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр». Тобто, висновки органу перевірки є суперечливими та такими, що ґрунтуються на припущеннях без посилання на будь-які первинні документи без належних правових підстав.
Відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на висновки акту №1578/28-10-42-01/31821381 від 31.05.2019 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача. Вказував, що згідно наданих документів, матеріалів податкової інформації та інформації, що міститься в інформаційних базах ДФС, вбачається нереальність здійснення операцій, тобто формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження від контрагентів-постачальників, з легалізацією використання його документів по господарських відносинах з ТОВ «Диал-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр». 
Також відповідач вказував на те, що підприємством здійснено формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження, з його легалізацією за рахунок використання документів «контрагента», що фактично не міг і не здійснював постачання з оплатою на користь такого «контрагента». Вважає, що первинні документи, а саме видаткові накладні, податкові накладні, надані підприємствами-постачальниками: ТОВ «Диал-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр» для ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект», не мають юридичної сили первинних документів у зв`язку із зазначенням у них господарських операцій з постачання товарів невідомого походження. 
Відповідач, серед іншого, вказав на наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016150000000310, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, в ході якого встановлено, що певні особи через юридичні особи, зокрема ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Діал-Сервіс», здійснювали постачання позивачу ТМЦ, які ввозились на територію України поза митним контролем або виготовлялись в Україні без відображення у бухгалтерській звітності, з підробленими документами щодо їх походження. Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивачем в свою чергу, було зазначено, що наявність кримінального провадження №42016150000000310 не має доказового значення при розгляді даної адміністративної справи, оскільки самі по собі обставини та факти, які є об`єктом розслідування в кримінальному провадженні, не підтверджують факту того, що позивач не отримував ТМЦ від контрагентів ТОВ «Диал-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр», не здійснював оплати за отримані ТМЦ та мав на меті створити зовнішні ознаки фактичного здійснення операцій, для подальшого отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту. Фактичне здійснення господарських операцій між ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» та ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис» підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахункам 20, 23, 361, 63.1, 371, 70, 90, 79, договорами поставки, видатковими накладними, картками складського обліку, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, рахунками-фактури, рахунками на оплату, тощо. ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» достовірно відобразив доходи та витрати щодо операцій здійснених з контрагентами ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис», формування податкового кредиту проводилось у відповідності з вимогами Податкового кодексу України та інших вимог законодавства, а тому підстави для застосування відповідальності до позивача – відсутні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.06.2019 року № 0002114101, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 135 315,00 грн. та застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 67 657,50 грн.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.06.2019 року  № 0002124101, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 4 190 718,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.06.2019 року  № 0002134101, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 46 456 386,00 грн.
На вказане рішення Офісом великих платників податків ДПС подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.   
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення сторін, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
КОЛЕГІЄЮ СУДДІВ ВСТАНОВЛЕНО

На підставі направлень від 29.03.2018 року №401, 402, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 28.03.2018 року №534, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Диал-Сервис» та ТОВ «Турбо-Центр» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 р.
За результатами перевірки Офісом ВПП складено акт №1578/28-10-42-01/31821381 від 31.05.2019 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект», з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Турбо-Центр» (код ЄДРПОУ 36813768), та ТОВ «Диал-Сервис» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року (по періодам відображення в Деклараціях з ПДВ та відображенні при формуванні показників фінансової звітності за відповідні податкові періоди, які є підставою для відображення у декларації з податку на прибуток за відповідний податковий період)», яким встановлено, зокрема, порушення ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект»: п.п. 14.1.36, п.14.1 ст.14 п. 134.1 ст. 134 ПК України та п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, в результаті чого встановлено завищення ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 46 456 386 грн.
Крім того, встановлено порушення п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44 п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено завищення суми податкового кредиту та від`ємного значення в сумі ПДВ 7 742 731 грн., в тому числі по періодах за: січень 2015 року в сумі 85 760 грн.; лютий 2015 року в сумі 269 330 грн.; березень 2015 року в сумі 13 960 грн.; квітень 2015 року в сумі 902 817 грн.; травень 2015 року в сумі 467 454 грн.;  червень 2015 року в сумі 1 046 014 грн.; липень 2015 року в сумі 631 363 грн.; серпень 2015 року в сумі 1 330 089 грн.; вересень 2015 року в сумі 1 314 902 грн.; жовтень 2015 року в сумі 966 083 грн.; листопад 2015 року в сумі 665 249 грн.;  грудень 2015 року в сумі 49 710 грн.
Також було встановлено порушення п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на суму 135 315,00 грн. за серпень 2015 року, яка підлягає зменшенню, а також  п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року в розмірі 4 190 718 грн.
ДП НВКГ «Зоря-Машпроект»  надано до ДФС України заперечення від 07.06.2019 р. до акту перевірки від 31.05.2019 року №1578/28-10-42-01/31821381.
ДФС України надано відповідь на заперечення 19.06.2019 року, за результатами розгляду яких, прийнято рішення про залишення без змін висновків акту від 31.05.2019 року №1578/28-10-42-01/31821381.
          На підставі акта перевірки від 31.05.2019 року №1578/28-10-42-01/31821381, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.06.2019 року:
№ 0002114101, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 135 315, 00 грн. та застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 67 657, 50 грн.
№ 0002124101, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 4 190 718, 00 грн.
          № 0002134101, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 46 456 389, 00 грн.
          Позивач, не погоджуючись із наведеними податковими повідомленнями-рішеннями,  подав скаргу до ДФС України.
          Рішенням ДПС України №816/6/99-00-08-15-03 від 06.09.2019 року скаргу підприємства залишено без задоволення.
          Не погодившись з висновками податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та прийнятими Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податковими повідомленнями-рішеннями від 21.06.2019 року  № 0002114101, № 0002124101, № 0002134101, позивач оскаржив вказані рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.
          
  ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність – діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України № 2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 44.2. ст. 44 ПК України № 2755-VI для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до п. 44.6. ст. 44 ПК України № 2755-VI у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
          Постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду та відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів (п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
          Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.          
ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

За період з 01.01.2015 по 31.12.2015 ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 543 983 027 гривень (з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок).
Як зазначає апелянт, за результатами опрацювання наданих до перевірки документів, матеріалів податкової інформації та інформації, що міститься в інформаційних базах ДФС, вбачається нереальність здійснення операцій, тобто формування активу за рахунок надходження товарів (запасів) з джерела невідомого походження від контрагентів-постачальників, з легалізацією використання його документів по господарських відносинах з ТОВ «Диал-Сервис» (код ЄДРПОУ 34773027) та ТОВ «Турбо-Центр» (код ЄДРПОУ 36813768).
Колегія суддів вважає наведені доводи апелянта передчасними, помилковими та зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач та його контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб`єкти господарювання та як платники податків, відомості про них були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.
Між  ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект» (покупець) та ТОВ «Диал-Сервис» (постачальник) укладено договір постачання від 21.12.2012 року №21-12-12, відповідно до якого постачальник зобов`язується систематично поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та сплачувати товари в порядку та на умовах, визначених даним договором.
Крім того, між ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект» (покупець) та ТОВ «Турбо-Центр» (постачальник) укладено договір постачання від 20.12.2012 року №20-12-12, відповідно до якого постачальник зобов`язується систематично поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та сплачувати товари в порядку та на умовах, визначених даним договором.
Під час перевірки позивачем були надані первинні документи: договори, специфікації до договорів, видаткові накладні, рахунки-фактури та інші документи  на підтвердження господарських операцій із ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис». Вказані документи надані до суду.
Фактичне здійснення господарських операцій між ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» та ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис» підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахункам 20, 23, 361, 63.1, 371, 70, 90, 79, договорами поставки, видатковими накладними, картками складського обліку, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, рахунками-фактури, рахунками на оплату.
За господарськими операціями з ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис» підприємством належним чином був визначений об`єкт оподаткування, який відображений у фінансові звітності без порушень вимог законодавства. Податкові накладні зареєстровані у визначений законом спосіб та строки, про що зазначено й у самому акті перевірки.
Надані позивачем первинні документи містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені печатками відповідних підприємств, тобто повністю відповідають вимогам п. 201.1 та 201.7 ст. 201 ПК України та, відповідно, підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а тому в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного переміщення товару.
Враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, колегія суддів вважає, що вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами-покупцями.
Разом з тим, реальність операції з придбання товарів у контрагентів постачальників додатково підтверджується використанням результатів цієї операції для цілей господарської діяльності позивача, що також підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
З приводу відсутності ТТН колегія суддів зазначає, що поставка товару від ТОВ «Турбо        Центр» здійснювалась відповідно до умов Договору № 20-12-12 від 20.12.2012 р., від ТОВ «Диал-Сервис» відповідно до умов Договору №21-12-12 від 21.12.12 на умовах поставки СРТ склад «Покупця»: ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42-а, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «INCOTERMS» у редакції 2010 року.
За умовами поставки СРТ обов`язок укладення договору з перевізником, оформлення всіх належних первинних документів з приводу поставки, та здійснення перевезення товару до обумовленого пункту призначення покладається на Продавця, тобто на ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис».
Товар на адресу ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» був поставлений на умовах укладених договорів з TOB «Диал-Сервис» та з TOB «Турбо-Центр», прийнятий Підприємством та оплачений, що підтверджується наданими до податкового органу первинними документами, та не заперечується перевіряючими в Акті перевірки.
Тобто, відсутність у позивача ТТН не спростовує факт поставки товару на адресу підприємства. ТТН – це документ, що не є формою суворої звітності, не є первинним документом, що фіксує факт здійснення господарської операції з придбання товару.
          Судом встановлено, що обов`язок поставки товару покладено на постачальників ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Диал-Сервис».
          Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
          Відповідно до розділу 1 Правил № 363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
          Згідно з положень пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6 Правил перевезення, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.
          Посилання апелянта на відсутність товарно-транспортних накладних як підтвердження нереальності господарських операцій з поставки товарів, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.
          Зазначені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
          Таких висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №П/811/2816/15.
          Тобто, товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг і є підставою для формування витрат за такі послуги.
          Разом з тим, відсутність товарно-транспортних накладних з урахуванням первинних та супутніх документів, наявних у позивача, та враховуючи, що обов`язок по поставці товару покладався на контрагента позивача, не може свідчити про безтоварний характер господарської операції з поставки товарів в цілому.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17.
Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 804/2551/13-а, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.
          Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару /робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Стосовно доводів апелянта про те, що до перевірки не було надано сертифікати та посвідчення якості на товар, отриманий від контрагентів постачальників, колегія суддів вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
          Тобто, надання документів підтверджуючих якісні характеристик товару, стосується лише правовідносин між продавцем і покупцем щодо підтвердження першим, дотримання ним умов договору, що встановлені його умовами до предмету поставки.
          Щодо посилань апелянта на наявність кримінального провадження №42016150000000310, порушеного у відношенні ТОВ «Турбо-Центр» та ТОВ «Діал-Сервіс»,   то наявність кримінального провадження не свідчать про відсутність реальності здійснення господарських операцій, адже причетність позивача до злочинів щодо яких здійснюються кримінальні провадження, повинно бути доведено податковим органом.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у справі №813/1766/17, від 27 лютого 2018 року у справі №802/1853/16-а, від 05 червня 2018 року по справі №2а-1570/6063/12.
Апелянтом копій вироків по зазначеним кримінальним провадженням не надано, а сам по собі факт наявності кримінального провадження, в якому не винесено обвинувального вироку, в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України не є підставою для визнання господарських операцій нереальними.
          Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, адміністративне провадження № К/9901/2848/18, ЄДРСРУ № 72338874, а також у справах №820/4428/17, №826/3498/15, №826/18952/14.
          З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
          За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.  

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.