ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 року                                                                                 Справа №  904/5256/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),
                       суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю представників:

від відповідача: Серьогіна С.В., довіреність №420  від 06.05.2020,  адвокат;
від позивача: Пилипчук С.В., довіреність №б/н  від 03.03.2020,  юрисконсульт;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу            Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5256/19 (суддя Рудь І.А. повне рішення складено 24.02.2020)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс",                        м. Дніпро 

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця",  м. Дніпро

про стягнення збитків у сумі 183 160, 00 грн 

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі відповідач) та просило стягнути збитки в розмірі 183 160,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування щодо збереження рухомого складу позивача, під час перевезень якого було встановлено відсутність деталей, про що були складені акти загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М. Витрати щодо ремонту вказаних вагонів і є збитками позивача, які він просить стягнути. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу - 18000,00 грн.
Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивач є неналежним, оскільки не являється вантажоодержувачем за спірним перевезенням, а вантажоодержувач не надавав йому права на пред`явлення позову до залізниці, як це передбачено ст. 130 Статуту залізниць України; вказував на те, що позивачем не доведено розміру та факту понесення заявлених збитків, відсутні договори з вагоноремонтними підприємствами щодо ремонту вагонів, до складу збитків включена сума з організації ремонту вагонів, яка не підлягає відшкодуванню; також заперечував проти суми заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5256/19 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки у сумі 183 160,00 грн, судовий збір - 2 747,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 18 000,00 грн.
Рішення суду мотивоване наявністю всіх складових цивільного правопорушення, доведеністю розміру збитків та недотриманням залізницею схоронності вагону під час перевезення, що є підставою для відповідальності відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначав:
- судом не з`ясовано, що позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування факту пошкодження вагонів, а саме акту загальної форми із зазначенням номеру накладної, який би свідчив про пошкодження вагонів в період перевезення, або комерційного акту;
- заявлений позивачем розмір збитків не відповідає визначеним у ст. 255 ГК України, судом не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням вагону та перевезенням саме по залізничній накладній №42360776, оскільки така залізнична накладна не зазначена в акті ГУ-23 від 19.03.2019;
- надане позивачем повідомлення №9618 форми ВУ-23М від 16.07.2019 про ремлнт вагону №54410725, яке складено через значний  відрізок часу після видачі вагону, та в ньому зазначено інший номер поїзда, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між перевезенням та пошкодженням вагону, яке сталося вже після видачі вантажу вантажоодержувачу, за що перевізник відповідальність не несе;
- суд взагалі не оцінив доводів відповідача, що позивач взагалі немає права на пред`явлення позову, оскільки відповідно до накладних не являється одержувачем вантажу, а відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення позову має лише одержувач вантажу, доказів щодо передачі такого права вантажовідправнику в порядку ст. 133 Статуту матеріали справи не містять;
- суд не прийняв до уваги доводи відповідача про завищення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки справа є нескладною, ідентичні позови неодноразово були заявлені позивачем та не потребували зазначеного позивачем часу на підготовку. Суд не надав оцінки тому, що акт наданих послуг від 22.10.2019 №1 містить недостовірну інформацію, адвокати не приймали участі у розгляді справи, не підписували ані позовної заяви, ані інших заяв по суті спору, а інтереси позивача представляв Пилипчук С.В., який не являється адвокатом.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів      Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5256/19. Розгляд апеляційної скарги визначено проводити в порядку письмового провадження відповідно до положень ст.12, ч. 10 ст. 270 ГПК України. А ухвалою від 09.06.2020 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 27.07.2020.
Представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судовому засіданні проти доводів апелянта заперечував. Зокрема зазначив, що між сторонами укладено договір ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015 про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, та відповідач, здійснюючи організацію курсування вагонів, допускає їх пошкодження, чим завдає позивачу збитків. Тому, позивач як власник та орендар вагонів має право на їх відшкодування за рахунок винної особи. Позивач довів причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та настанням негативних наслідків для позивача, що не спростовано відповідачем. Надані позивачем докази понесення збитків є належними та допустимими, факт виконання робіт з ремонту вагонів підтверджено відповідними актами. Заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є обгрунтованими, відповідають обсягам та складності справи, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів щодо їх неспівмірності.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, 09 листопада 2015 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, було укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, відповідно до умов якого (п.1.1) цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаним з цим перевезенням (а.с. 22-26).
Відповідно до п. 1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами.
Дані про власні вантажні вагони повинні бути внесені до Автоматичного банку даних парку вантажних вагонів (АБД ПВ) з ознакою власника (при необхідності орендаря), а оператора - в базу даних "Вантажні вагони компаній-операторів" (База операторів) (п. 1.3 . договору).
Замовник зобов`язується: на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (п.п. 2.1, 2.1.4, 2.1.8 договору).
Виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею) (п.п. 2.2, 2.2.5 договору).
Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (п.п. 3.1, 3.1.2 договору).
Згідно пункту 9.1. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору, шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками. Також у вказаній додатковій угоді №4 від 28.11.2018 було замінено виконавця Державне підприємство "Придніпровська залізниця" на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", яке в подальшому перейменове на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
З матеріалів справи слідує, що 08 березня 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" прийняло до перевезення порожній вантажний вагон №54410725, який перебував  в оренді позивача, зі станції Миколаїв-Вантажний до станції Кривий Ріг - Головний, вантажовідправник ТОВ «Металургтранс», вантажоодержувач - ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг. Перевезення закінчено видачею вагону вантажоодержувачу - 19.03.2019 о 10 год 17 хв, що підтверджується залізничною накладною №42360776. Також позивачем долучено до матеріалів справи дані щодо прямування спірного вагону зі станції Миколаїв-Вантажний до станції Кривий Ріг - Головний.
У п. 20 залізничної накладної №42360776 зазначено, що власником вагону є філія «СВРЗ» АТ «Укрзалізниця». Факт належності вагону АТ «Укрзалізниця» та передачі його в оренду позивачу підтверджено договором оренди вагонів №142 П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 з подальшими змінами та доповненнями.
На станції Східно-Сортувальна Придніпровської залізнниці було складено акт загальної форми ГУ-23 від 19.03.2019 (час складання не зазначено), в якому вказано, що при огляді вагону №54410725, поїзд 3607 встановлено: відсутні торцеві упори - 2 шт. 
В позові позивач посилається на те, що у відповідності до повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М вагон був прийнятий структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ  «Укрзалізниця» для проведення ремонту та технічного огляду, втім не посилається на номери та дати таких повідомлень та не зазначає вагоноремонтного підприємства, яким було здійснено ремонт. 
В якості доказу позивач надав з позовною заявою копію повідомлення форми ВУ-23М за №9618 на ремонт або технічне обслуговування вагону №54410725, складене експлуатаційним вагонним депо Батуринська, в якому зазначено, що виявлено 16.07.2019 о 06 год 09 хв несправності «обрив по сварке, розрив накладок». 
Також надав копію повідомлення форми ВУ-36М від 27.07.2029 за №6684 про приймання вагону з тех. обслуговування з отц. на ПТО Кр. Ріг Гол, в якому крім того зазначено, що наявність та цілісність шкворнів підтверджую.
На підтвердження розміру понесених збитків позивачем надано договір №49у від 27.06.2019 про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем, відповідно до якого виконавець надає замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних  вагонів замовника розобладнаних запасними частинами/деталями/вузлами внаслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами.
Додатковою угодою №1 від 01.07.2019 сторони визначили перелік запасних частин/деталей та їх вартість, зокрема упор торцевий - 66666,67 грн без ПДВ.
Надання послуг позивач підтверджує актом виконаних робіт від 20.09.2019 на загальну суму 1 282 120,06 грн з ПДВ, складених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем, в Додатку №1 до якого зазначено щодо спірного вагону всього 152633,34 без ПДВ, з них упор торцевий (2шт) 133333,34 грн, вартість організації ремонту - 19300,00 грн.
Послуги за вказаним актом оплачені позивачем відповідно до платіжного доручення №10458 від 24.09.2019 на загальну суму 610 000 грн та №10481 від 26.09.2019 на загальну суму 730 000 грн. 
Відшкодування вказаних збитків і є предметом цього спору.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частинами першою та третьою статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Пунктом 2 Статуту залізниць передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
У пункті 6 Статуту залізниць визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Як встановлено судом вище, спір виник з договору перевезення, що оформлений залізничною накладною №42360776, відповідно до якої позивач є вантажовідправником, та договору №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та стосується стягнення збитків, за твердженнм позивача, за втрату вантажу, що виразилося у відсутності деталей вагону, який прямував від навантаження (порожній вагон).
Загальні підстави та порядок відшкодування збитків визначені ст. 224 Господарського кодексу України, якою передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відшкодування вартості втраченого вантажу, яким є порожній вагон, що перевозився за повними перевізними документами, визначається спеціальним законодавством, а саме Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
За змістом пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Згідно з підпунктом "в" пункту 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
За пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на станції Східно-Сортувальна Придніпровської залізниці було складено акт загальної форми ГУ-23 від 19.03.2019, що при  огляді вагону №54410725, поїзд 3607 встановлено відсутні торцеві упори - 2 шт. 
Позивач стверджує, що вказані частини вагону були втрачені залізницею під час перевезення, з чим не погоджується відповідач, вказує, що даний факт було встановлено після видачі вагону вантажоодержувачу.
Дослідивши надані позивачем докази суд встановив, що перевезення здійснювалося  зі станції Миколаїв-Вантажний до станції Кривий Ріг - Головний, вантажовідправник ТОВ «Металургтранс», вантажоодержувач - ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг з 08.03.2019 та закінчено видачею вагону вантажоодержувачу - 19.03.2019 о 10 год 17 хв, що підтверджується залізничною накладною №42360776. Акт про відсутність торцевих упорів складено 19.03.2019 (час не зазначено) на станції Східно-Сортувальна Придніпровської залізниці, яка не є станцією призначення чи станцією на шляху прямування вантажу, що підтверджено позивачем наданою Інформацією про рух вагону та всі станції, які ним пройдено.
Таким чином, суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджено сам факт втрати спірних частин вагону під час перевезення. Вказані обставини могли виникнути після видачі вагону вантажоодержувачу, тощо.
Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М вагон був прийнятий структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонту та технічного огляду, яким було здійснено ремонт та він поніс збитки внаслідок такого ремонту. 
Втім, з наданих в якості доказів такого ремонту повідомлення форми ВУ-23М за №9618 на ремонт або технічне обслуговування вагону №54410725, що складене експлуатаційним вагонним депо Батуринська, вбачається, що 16.07.2019 о 06 год 09 хв було виявлено несправності «обрив по сварке, розрив накладок», тобто в інший час та інші несправності вагону, а не відсутність торцевих упорів, вартість яких просить стягнути позивач. 
Також в повідомленні форми ВУ-36М від 27.07.2029 за №6684 про приймання вагону з тех. обслуговування з отц. на ПТО Кр. Ріг Гол. зазначено, що наявність та цілісність шкворнів підтверджую, тобто мова йде про інші деталі вагону та інший час їх ремонту. Усне твердження представника позивача в судовому засіданні, що вказане стосується саме торцевих упорів не підтверджено жодними доказами чи нормативно-технічним обгрунтуванням.
Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та прийшов до безпідставного висновку, що спеціалізованим підприємством відповідача було здійснено ремонт спірного вагону саме щодо предмету спору - збитків в зв`язку із втратою двох торцевих упорів.
Також суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що вагон №54410725 є власністю залізниці, а у позивача знаходиться тільки в оренді, що зазначено у залізничній накладній та підтверджується  договором оренди вагонів №142 П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 з подальшими змінами та доповненнями.
Тобто, збитки внаслідок відсутності двох торцевих упорів вагону поніс саме власник майна, а позивачем не надано доказів, що він відшкодував вказану суму збитків власнику майна та має право на їх відшкодування в порядку регресу в разі наявності вини перевізника, який в даному випадку виступає одночасно і власником майна.
Також є обгрунтованими доводи апелянта про те, що розмір відповідальності залізниці визначається Статутом залізниць України та обмежується розміром фактично заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
А в пункті 22 Правил користування вагонами і контейнерами визначено перелік витрат з яких складається сума збитків за пошкодження вагона.
На підтвердження понесених збитків позивач надає договір №49у від 27.06.2019 про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг", як виконавцем,  та Додаткову угоду №1 від 01.07.2019, в якій визначена  вартість упор торцевий - 66666,67 грн без ПДВ, акт виконаних робіт від 20.09.2019 на загальну суму         1282 120,06 грн з ПДВ,  в Додатку №1 до якого зазначено щодо спірного вагону всього 152633,34 без ПДВ, з них упор торцевий (2шт) 133333,34 грн, вартість організації ремонту - 19300,00 грн та платіжні доручення №10458 від 24.09.2019 на загальну суму 610 000 грн та №10481 від 26.09.2019 на загальну суму 730 000 грн. 
Втім, вказаний договір укладено тільки на організацію ремонту, а як судом встановлено вище, доказів здійснення такого ремонту та встановлення на вагон двох торцевих упорів матеріали справи не містять, як до складу збитків і не включена саме сума ремонту, тобто не підтверджено встановлення упорів на спірний вагон, але лише факт їх придбання. 
Вище наведеними приписами цивільного законодавства визначено розмір відповідальності перевізника, яка обмежується розміром фактично заподіяної шкоди, та ремонт залізничних вагонів виконується спеціалізованими підприємствами.
Позивачем не доведено реальної необхідності звертатися до іншої особи за послугами з організації ремонту, оскільки вказаний ремонт за твердженням позивача, здійснили спеціалізовані підприємства самої залізниці, тому позивачем безпідставно включається до суми збитків вартість організації ремонту - 19300,00 грн та вартість нового обладнання без врахування зносу, оскільки не доведено, що залізницею були втрачені саме нові торцеві упори без фактичного зносу.
Також суд зазначає, що подія втрати торцевих упорів сталася 19.03.2019. Договір на організацію ремонтів укладено 27.06.2019, акт виконаних робіт 20.09.2019 (в той час як за твердженням позивача вагони були відремонтовані 16.07. та 27.07.2019  року, та як встановлено судом це не стосується спірної події), тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок між подією втрати торцевих упорів та сплатою позивачем третій особі вказаних коштів.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не доведено всі складові цивільного правопорушення для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків, як-то втрата деталей вагону під час перевезення (вина перевізника), наявність збитків та їх розмір, причинно-наслідковий зв`язок між заявленими збитками та подією відсутності спірних деталей вагону.
Відтак, вимоги позивача є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції не встановив всі обставирни справи та прийшов до помилкового висновку про доведеність позивачем всіх складових цивільного праавопорушення і безпідставно задовольнив позовні вимоги.
Доводи апелянта про відсутність у позивача підстав для пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу з тих причин, що ТОВ «Металургтранс» не є вантажоодержувачем за договором перевезення вантажу (згідно із залізничною накладною) судом відхиляються з огляду на те, що зміст абзаців 1, 2 пункту 126 цього Статуту переконливо свідчить про те, що ними регулюються різні правовідносини, а їх помилкове ототожнення скаржником ґрунтується на безпідставному звуженому тлумаченні зазначених диспозитивних норм та суперечить положенням статті 1166 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України. Тобто, у вказаній нормі йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не має істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/5827/19, від 20.02.2020 у справі №910/313/19.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Суд першої інстанції визнав обгрунтованими  витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 18000,00 грн, з чим не погоджується апелянт, посилаючись на те, що суд не прийняв до уваги, що витрати є значно завищеними. Посилається на те, що суд не встановив дійсну необхідність вказаних витрат та розумність їх розміру з огляду на незначну складність справи, недоведеність затрат часу тривалістю 15 год, витраченого адвокатом, оскільки позивач постійно звертається до залізниці з ідентичними позовами.
Понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу підтверджено договором з Адвокатським об`єднанням «Снарк» про надання правової допомоги №01/08/19 від 01.08.2019 та додатковими угодами №5 від 07.10.2019, №5-1 від 03.01.2020, актом №1 приймання-передачі наданих послуг від 22.10.2019, згідно якого витрачено 15 годин х 1200 грн, всього вартість 18000 грн. До переліку наданих послуг включено вивчення первинної документації, вивчення судової практики, опрацюванно нормативно-правових актів, консультування клієнта, підготовка позовної заяви, розрахунків, узгодження пакету підготовлених процесуальних документів, формування пакету документів для подачі до суду. Послуги оплачені платіжним дорученням №45687 від 05.11.2019 на суму 18 000 грн.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу з тих же підстав, що є доводами апеляційної скарги, та просив відмовити в їх стягненні в поному обсязі. 
Суд першої інстанції встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, є співмірними складності справи, сумі заявленого позову, та підстави для відмови в їх стягненні відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заявляв клопотання про зменшення  витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням суми, яка є співмірним їх розміром та обгрунтуванням своєї точки зору, як і не надавав  суду доказів, як це передбачено ч. 6 ст. 126 ГПК України, на підтвердження своїх доводів, а акт наданих послуг не включає витрати щодо представництва адвоката в суді.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав у даній справі для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а доводи апелянта відхиляє як необгрунтовані, та в зв`язку з відмовою у позові вказані витрати покладаються на позивача.
Відповідно до ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. 

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020, як прийняте при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого судом зроблені висновки, що не відповідають цим обставинам справи, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судови витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги підлягають віднесенню на позивача.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5256/19 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5256/19 скасувати.
Прийняти нове рішення.
У позові відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (м. Дніпро, площа Героїв Майдану, буд.1, к.524, ідентифікаційний код 33074226) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги - 4121,10 грн (чотири тисячі сто двадцять одну грн 10 коп), про що видати наказ. 
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному  оскарженню не підлягає, крім випадків визначених в ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 27 липня 2020 року.
   
Головуючи суддя                                                                                                  Л.П. Широбокова
  Суддя                                                                                                                              Е.В. Орєшкін
  Суддя                                                                                                                              І.М. Подобєд