Справа № 161/6908/20  Провадження №33/802/572/20 	Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В. 	
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  адвоката Цехоша А.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2020 року щодо нього 
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення на підставі ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.
ОСОБА_1 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 червня 2020 року о 00.10 годині, в селі Оглядів, на вулиці Центральній, Радехівського району, керував транспортним засобом «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, а також за те, що він же 26 червня 2020 року о 06.55 годині, в м. Радехів, на вулиці Об`їздній, Радехівського району, керував транспортним засобом «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які встановлена у ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскаржує його з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду. Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається, що суд безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про можливість розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складений протокол про порушення Правил дорожнього руху України, оскільки суддею місцевого суду вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. 
Так, на адресу, яку ОСОБА_1 вказав при оформленні щодо нього матеріалів про адміністративні правопорушення - АДРЕСА_1 , місцевим судом надсилалась судова повістка, яка була вручена адресату. Крім того, про дату судового розгляду - 16 липня 2020 року о 10:00 год. ОСОБА_1 повідомлявся телефонограмою, що суд вважає належним повідомленням особи про явку в судове засідання. 
Апеляційний суд розцінює пасивну процесуальну поведінку особи, щодо якої складені протоколи про адміністративне правопорушення як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неповідомлення його місцевим судом про час і місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд не вбачає порушення права на захист першого суддею Луцького міськрайонного суду при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам закону.
Апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України, тобто адміністративного правовопрушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №029041 та оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 26 квітня 2020 року о 06:55 год. в м. Радехів на вул. Обїздній, керурвав автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить роздруківка із алкотестера Драгер тест №224 від 26.04.2020, а тому порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху.
При цьому відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, настає лише за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
В матеріалах справи немає жодного доказу, який би вказав на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Із записів з нагрудних камер працівників поліції, які долучені до матеріалів справи вбачається, що підчас приїзду поліції до автомобіля, «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_1 , такий знаходився у нерухомому стані, на обочині дороги, і за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 , якому в подальшому працівники поліції висунули вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Разом з тим сам порядок проведення огляду працівниками поліції порушено, оскільки ОСОБА_1 неодноразово зауважував, що не згідний із результатом тесту Драгер, однак працівники поліції не запропонували проїхати до медичного закладу для проведення медичного огляду.
Тому акт огляду на стан сп`яніння складений з порушенням вимог ст.266 КУпАП і вимог Інструкції, та вважається недійсним, і не може бути підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При таких обставинах в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що вмінявся йому згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №029041, у зв`язку з чим постанова суду підлягає до скасування.
Водночас матеріалами справи підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР України згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 324170 від 26.04.2020, згідно якого, перший керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, що також підтверджується актом огляду на стан сп`яніння, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапортом поліцейського, постановою про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Наведені матеріали, у відповідності до ст. 251 КУпАП, є доказами в справі про адміністративне правопорушення, та оцінюючи їх згідно ст. 252 цього Кодексу у сукупності з іншими доказами, приходжу до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведений в повному обсязі.
За таких обставин, вважаю висновки постанови суду в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 324170 від 26.04.2020 правильними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині, а тому постанову суду в частині визнання винним ОСОБА_1 згідно протоколу серії БД № 324170 від 26.04.2020 та накладення на нього адміністративного стягнення слід залишити в силі.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2020 року в частині накладення адміністративного стягнення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №029041 від 26.04.2020, складеного щодо  ОСОБА_1 за порушення ним п. 2.9 ПДР України, з врахуванням ст. 36 КУпАП скасувати, провадження в цій частині закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В іншій частині постанову судді залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк