ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 вересня 2020 року                   м. Чернівці справа № 723/783/20
                                                               провадження №22-ц/822/689/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.
секретар Герман Я.І. 
за участю: представника заявника - Бутирської І.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на бездіяльність державної виконавчої служби, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Дедик Н.П.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст скарги
У лютому 2020 року ОСОБА_2   звернулася до суду із скаргою на бездіяльність Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Скарга обґрунтована тим, що вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області у кримінальній справі №723/2336/17 стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 85000 грн., про що видано виконавчий лист. За вказаним виконавчим листом 24 квітня 2019 року Сторожинецьким РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження №58980438. До цього часу рішення суду не виконано. 
10 грудня 2019 року вона направила державному виконавцю заяву, в якій просила винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_3 ; направити запити до ДФС, ПФУ та інших органів, які здійснюють облік виплат громадянам грошових коштів, з метою виявлення у ОСОБА_3 розрахункових рахунків та грошових доходів; надати відомості щодо перевірки виконавцем відомостей щодо виявлення рахунків боржника та відомостей щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (скільки разів здійснювалася така перевірки з відповідними доказами та інформація, коли така перевірка проводилася востаннє). 12 грудня 2019 року виконавець отримав її заяву, однак відповіді не надав.
Згідно відомостей, наданих виконавчою службою, у ОСОБА_3 відсутнє майно згідно відомостей з реєстрів.
Зазначала, що всупереч вимогам ст.ст.10,48,68 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець Куба В.Д. допустив бездіяльність при виконанні судового рішення, яка полягає в тому, що він: не виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_3 ; не направив запити до ДФС, ПФУ та інших органів, які здійснюють облік виплат громадянам грошових коштів, з метою виявлення у ОСОБА_3 розрахункових рахунків та грошових доходів; не вчиняв дій щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника з періодичністю, передбаченою ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Куби В.Д. при виконанні вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року в кримінальній справі №723/2336/17 неправомірною, стягнути з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на її користь 1800 грн. судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дану ухвалу ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити, стягнути з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на її користь 1800 грн. витрат на правову допомогу та 420,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.  
Вказує на те, що суд першої інстанції розглядав її скаргу за матеріалами виконавчого провадження, які були надані виконавчою службою, однак копії цих доказів їй не направлялись, відповідно вона не могла надати свої заперечення щодо них.
Суд першої інстанції вказав, що відсутність у боржника рахунків підтверджується відповідями Податкової служби та Пенсійного фонду України, однак у боржниці двоє малолітніх дітей, на утримання яких вона отримує допомогу.
Зазначає, що у своїй заяві до виконавчої служби вона просила надати відомості щодо перевірки виконавцем відомостей щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, проте суд не надав оцінки цьому доводу взагалі.
Крім того зазначає, що скаргу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки скаргу подано в межах справи №723/2336/17, яку розглядав суддя Бужора В.Т., проте з невідомих причин скаргу передано на розгляд судді Дедик Н.П., що є підставою для скасування ухвали суду.
У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Куба В.Д. просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що ним було вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо організації примусового виконання вироку суду за виконавчим провадженням №58980438.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, встановлені обставини та застосовані норми права 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції наведеним нормам не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Кубою В.Д. було здійснено всі необхідні заходи щодо примусового виконання виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для визнання неправомірною його бездіяльності. Крім того, Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2020 року вже визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця з 24 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року, тому, на думку суду, в період з 24 грудня 2019 року до 18 лютого 2020 року виконавцем не порушено строк здійснення перевірки щодо виявлення майна боржника, отримання інформації про доходи, так як станом на день звернення ОСОБА_2 зі скаргою до суду не сплинуло три місяці.
З таким висновком не погоджується колегія суддів.
Судом встановлено, що 27 березня 2019 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист у справі №723/2336/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 85000 грн.
24 квітня 2019 року головним державним виконавцем Сторожинецького РВ ДВС Кубою В.Д. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58980438 по примусовому виконанню вищевказаного листа.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Куби В.Д. щодо виконання вироку Сторожинецького районного суду від 12 грудня 2018 року в кримінальній справі №723/2336/17 (виконавче провадження №58980438) в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди. Апеляційним судом було встановлено, що державний виконавець в період з 24 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року не вчинив всіх передбачених законом дій та законодавчо визначених механізмів для розшуку майна боржника в процесі виконання судового рішення.
У даній справі заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця, яка полягає в тому, що він: не виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_3 ; не направив запити до Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України та інших органів, які здійснюють облік виплат громадянам грошових коштів, з метою виявлення у ОСОБА_3 розрахункових рахунків та грошових доходів; не вчиняв дій щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника з періодичністю, передбаченою ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно довідок, виданих виконкомом Чудейської сільської ради від 25 червня 2019 року№1866, №1867 ОСОБА_3 ніде не працює, має на утриманні двох дітей у віці до 6 років, земельних ділянок немає.
20 грудня 2019 року головним державним виконавцем Кубою В.Д. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстрацію арешту нерухомого майна ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою №194074486. З цієї ж довідки вбачається, що відомості про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно відсутні.
З акту державного виконавця від 23 грудня 2019 року вбачається, що за місцем проживання боржника ОСОБА_3 належного їй майна, яке підлягає опису та арешту не виявлено.
24 грудня 2019 року головним державним виконавцем Кубою В.Д. прийнято постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , відомості про арешт внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом №63941246.
З історії запитів у виконавчому провадженні №58980438 вбачається здійснення державним виконавцем наступних запитів щодо боржника:
- до Пенсійного фонду України: 24 квітня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 грудня 2019 року;
- до Податкової служби щодо джерел отримання доходів та номерів рахунків: 24 квітня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 січня 2020 року, 25 січня 2020 року, 28 січня 2020 року;
- до МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів: 28 травня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 грудня 2019 року.
З відповідей МВС від 28 травня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 грудня 2019 року вбачається, що дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.
Відсутність у боржника рахунків підтверджується відповідями Податкової служби надані на запити щодо доходів від 24 квітня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 грудня 2019 року, 25 квітня 2019 року, 21 січня 2020 року, 22 січня 2020 року, 23 січня 2020 року.
З відповідей Пенсійного Фонду України від 24 квітня 2019 року, 03 грудня 2019 року, 23 грудня 2019 року, 24 грудня 2019 року, вбачається відсутність відомостей про місце роботи чи працю за трудовими та цивільно-правовими договорами боржника чи отримання нею пенсії.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не вчинялися усі, передбачені вказаними нормами права дії, спрямовані на неупереджене, ефективне, своєчасне виконання рішення суду.
Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не здійснені всі дії для примусового виконання рішення, передбачені законом, зокрема, державний виконавець не проводив зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».
З матеріалів справи вбачається, що запити щодо виявлення рахунків боржника державним виконавцем направлялися лише до Державної фіскальної служби та з порушенням періодичності встановленої законом - не рідше ніж один раз на два тижні: 24 квітня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 20 січня 2020 року, 25 січня 2020 року, 28 січня 2020 року.
Разом з тим, апеляційним судом не беруться до уваги запити, подані державним виконавцем після звернення ОСОБА_2 до суду з даною скаргою - 18 лютого 2020 року.
Державним виконавцем також не надано доказів надсилання таких запитів щодо отримання інформації від банківських та інших фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, а також отримання інформації про доходи боржника, з періодичністю встановленою вимогами частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що державним виконавцем не здійснено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення суду.
Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в період з 24 грудня 2019 року до 18 лютого 2020 року виконавцем не порушено строк здійснення перевірки щодо виявлення майна боржника та отримання інформації про доходи боржника. Висловлюючи дане твердження, суд першої інстанції послався на те, що рішенням апеляційного суду від 10 січня 2020 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця з дня відкриття провадження по 23 грудня 2019 року, а тому на день звернення ОСОБА_2 з даною скаргою не сплинуло три місяці.
Як вбачається зі змісту постанови Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2020 року, скарга ОСОБА_2 подана у 2019 році була направлена на невжиття державним виконавцем заходів щодо розшуку нерухомого та рухомого майна, належного боржнику.
Проте, в даній скарзі ОСОБА_2 порушує питання щодо невжиття державним виконавцем заходів з метою виявлення у ОСОБА_3 рахунків та грошових доходів, що не є тотожним.
Тому, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Сторожинецького відділу ДВС Куби В.Д., у порушення вимог закону, є необґрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у боржниці двоє малолітніх дітей на утримання яких вона отримує допомогу, що свідчить про наявність у неї рахунків.
Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати:
1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;
2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;
3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;
4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;
5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;
6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;
7) допомогу при усиновленні дитини;
8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;
9) допомогу на дітей одиноким матерям;
10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;
11) допомогу на лікування;
12) допомогу на поховання;
13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;
14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Отже, наявність у боржниці рахунків на які надходять кошти на утримання малолітніх дітей не мають для державного виконавця ніякого значення, оскільки ним не може бути накладено арешт на такі рахунки (за наявності) чи звернуто стягнення на допомогу, яку отримує боржниця на утримання малолітніх дітей. 
Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що скаргу розглянуто не в межах цивільної справи №723/2336/17, яку розглядав суддя Бужора В.Т., та розглянуто неповноважним складом суду. При цьому колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
За змістом п.п.2 п.5 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 №30 (далі - Положення) не розподіляються щодо конкретного судді судові справи та матеріали кримінального провадження  за наявності підстав застосування заборони повторної участі відведеного судді, передбачених положеннями процесуального закону.
Відповідно до п.п.8 п.21 Положення передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо  заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.
Перелік заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, які мають бути передані раніше визначеному судді наведений в Розділі VI Цивільного процесуального кодексу України, в той же час порядок звернення із скаргою до суду регулюється іншим розділом процесуального закону (Розділом VII), тому автоматизований розподіл такої скарги проводиться на загальних підставах.
Крім того, відповідно до п.17 Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814, реєстрація та облік судових справ (матеріалів кримінального провадження) у суді здійснюються в АСДС в обліково-статистичних (інформаційних) картках, з використанням відповідних індексів (додаток 3).
Згідно із Додатком 3 до пункту 17 Розділу ІІ Інструкції (перелік індексів для реєстрації та обліку в суді судових справ (матеріалів кримінального провадження) реєстрація та облік справ і матеріалів адміністративного і цивільного судочинства, матеріалів кримінального провадження, справ і матеріалів про адміністративні правопорушення в місцевих загальних та апеляційних судах здійснюється за індексами: "4-с"- скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Судова справа - позовні заяви, заяви, скарги, справи, матеріали кримінального провадження, подання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду й можуть бути предметом судового розгляду, судові процесуальні документи, що виготовляються судом.
Судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду судових справ у суді, приймає та реєструє в АСДС канцелярія відповідно до Положення про АСДС. Кожній судовій справі (кримінальному провадженню) надається єдиний унікальний номер, який формується відповідно до Положення про АСДС. Автоматизована система може автоматично формуватися номер провадження судової справи, необхідний для діловодства відповідного суду (пункти 11,15,16 Інструкції).
Враховуючи наведені вимоги Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, реєстрація скарги ОСОБА_2 проведена судом першої інстанції з дотриманням її вимог.

Щодо розподілу судових витрат
Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 , отже з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 слід стягнути 840,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційних скарг на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року та ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2020 року.
Окрім того, на користь  ОСОБА_2  підлягають стягненню витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката.
Так, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_2 у даній справі була адвокат Бутирська І.А. , яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 03 лютого 2020 року (а.с.42-43).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до скарги поданої в суд першої інстанції адвокат Бутирська І.А. подала акт виконаних робіт №1/2020-1 від 14 лютого 2020 року, а також розрахунок суми гонорару, що підлягає виплаті адвокату, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; підписані адвокатом Бутирською І.А. та скаржницею ОСОБА_2 , та копію квитанції № 124 від 14 лютого 2020 року про оплату ОСОБА_2 наданих адвокатських послуг на суму 1800 грн (а.с.44-46).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.
Сторожинецький відділ ДВС клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо неспівмірності цих витрат до суду першої інстанції не подавало.
Отже, за відсутності заперечень з боку сторони органу державної виконавчої служби щодо розміру витрат понесених скаржницею на оплату професійної правничої допомоги апеляційний суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню в повному обсязі - 1800 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Куби В.Д. щодо невиконання вимог ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».
Стягнути з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2640,80 гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 05 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.М. Литвинюк
                                                              Н.Ю. Половінкіна