Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 р. 	Справа № 520/5675/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1     на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/5675/2020
за позовом            ОСОБА_1  
до           Прокуратура Чернігівської області                  
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Прокуратура Чернігівської області (далі за текстом також відповідач), в якому просив:
-визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Чернігівської області, яка полягає у наданні недостовірної та неповної інформації на запит від 27 березня 2020 року; 
-зобов`язати відповідача  надати інформацію про розмір посадового окладу та інші складові заробітної плати керівника окружної прокуратури Чернігівської області з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/202.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному  обсязі.
Обґрунтовуючи незгоду, зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що листом  начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Прокуратури Чернігівської області ОСОБА_2 від 03.04.2020 року №19-259 вих.20 йому незаконно надано недостовірну  та неповну інформацію, і посиланням на пілзаконниц акт, тобто Постанову Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 "Про умовиоплати праці прокурорів" про яку в запиті не йшлося.  Таким чином вважає, що відповіді на постановлені ним питання та інформації стосовно запитуваної інформації відповідач не надав, як і не надав мотивованої відмови в задоволенні запиту на інформацію.
Відповідач  правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що  позивачем  27.03.2020 на ім`я начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 надіслано запит на отримання інформації про розмір посадового окладу та інших складових заробітної плати керівника окружного прокуратури Чернігівської області з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020.
За результатами розгляду вказаної заяви, на адресу позивача надійшов лист за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Прокуратури Чернігівської області ОСОБА_2 від 03.04.2020 року №19-259 вих.20, яким позивачу повідомлено, що заробітна плата працівникам прокуратури Чернігівської області нараховується згідно постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органі прокуратури», з урахуванням постанови КМУ від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури». Враховуючи, що на даний час прокуратура Чернігівської області відноситься до регіональної прокуратури, умови оплати праці затверджені для прокурорів постановою КМУ віл 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» (пункт 6) не застосовуються. 
Позивач не погодився із достовірністю наданої публічної інформації, тому звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки дійшов до висновку, що станом на дату складання відповіді на запит позивача, у відповідача була відсутня інформація стосовно розміру посадового окладу та інших складових заробітної плати керівника окружної прокуратури Чернігівської області, оскільки вказаний орган не було створено, а тому відповідь на запит позивача складено згідно відомої та наявної інформації, якою володіє відповідач.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
У пункті 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За змістом частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Пункт 5 частини 1 ст. 24 Закону № 2939-VI встановлює, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації.
Судовим розглядом встановлено, що позивач  фактично не згоден з відповіддю та вважає її неповною, оскільки йому не було повідомлено розмір посадового окладу та інших складових заробітної плати керівника окружного прокуратури Чернігівської області з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020.
Підпунктом 21 п. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ внесені зміни в низку норм Закону України № 1697-VII «Про прокуратуру» від 14.10.2014, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VII).
Кабінет Міністрів України постановою від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затвердив схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур.
Згідно п. 6 вказаної постанови від 11.12.2019 № 1155 встановлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р.     № 505     "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (Офіційний вісник України, 2012 р., № 44, ст. 1697; 2015 р., № 80, ст. 2668; 2017 р., № 72, ст. 2201).
Пунктом 7 вказаної постанови від 11.12.2019 № 1155 визначено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України     "Про прокуратуру".
При цьому із п. 4 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ вбачається, що день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».
Як встановлено судом та не спростовано доводами апеляційної скарги,  на офіційному веб-порталі Офісу Генерального прокурора наказ про створення окружних прокуратур відсутній, у газеті «Голос України» відповідне рішення не публікувалося.
Крім того, як зазначив відповідач у відзиві на позов,  наразі триває процес атестації прокурорів обласних прокуратур. Атестацію прокурорів місцевих прокуратур, на базі яких будуть створені окружні, не розпочато.
Отже, позивач просив надати інформацію про складові заробітної плати керівника окружної прокуратури, якої наразі не існує, оскільки не були створені, їх штати не сформовані, штатні розписи не затверджені, посадові оклади та інші складові заробітної плати конкретних працівників відповідними наказами уповноважених керівників органів прокуратури не встановлені, нарахування та виплати заробітної плати працівникам окружних прокуратур не проводилися.
Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Як вже зазначено судом вище, наказ про створення окружних прокуратур відсутній, а тому у відповідача не було можливості, в разі якщо він не володіє інформацією, направити запит позивача належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Пунктом 9 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10 встановлено, що Закон     № 2939-VI не регулює відносин зі     створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї. Тому на підставі згаданого Закону має бути забезпечено доступ як до інформації,  створеної (отриманої) до набрання ним чинності (9 травня 2011 року), так і до інформації,  створеної (отриманої) після цієї дати.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст. 19 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI).
З огляду на викладене, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції,  що станом на дату складання відповіді на запит позивача, у відповідача була відсутня інформація стосовно розміру посадового окладу та інших складових заробітної плати керівника окружної прокуратури Чернігівської області, оскільки вказаний орган не було створено, а тому відповідь на запит позивача складено згідно відомої та наявної інформації, якою володіє відповідач.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення .
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 по справі № 520/5675/2020  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    І.М. Ральченко