Справа № 353/69/20 
Провадження № 22-ц/4808/830/20 
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна  У. Ю. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Маслей А.М.
з участю апелянта,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду, ухвалене у складі судді Луковкіної У.Ю. 14 травня 2020 року в м. Тлумач, 
в с т а н о в и в:
03.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт, посвідчений 21.02.2005 року секретарем Жуківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №5, згідно якого заповіла йому все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося. Після смерті ОСОБА_2 він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначив, що йому було відомо про те, що ОСОБА_3 посвідчила на його ім`я заповіт, однак він не знав де знаходиться оригінал заповіту, у зв`язку з чим звернувся до Жуківської сільської ради для отримання його дублікату, який посвідчено 23.12.2019 року. За таких обставин, термін для подачі заяви до нотаріуса був пропущений. 
Посилаючись на наведене, просив визнати причину пропуску ним строку на прийняття спадщини поважною та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 - три місяці. 
Рішенням Тлумацького районного суду від 14 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач був обізнаний про смерть спадкодавця та про те, що на його ім`я був посвідчений заповіт, тобто, як спадкоємець за заповітом, він знав про відкриття спадщини та протягом шестимісячного строку повинен був подати нотаріусу відповідну заяву про прийняття спадщини, однак цього не зробив. Посилання позивача на той факт, що він не знав де знаходиться оригінал заповіту, не позбавляло його, як спадкоємця за заповітом, права на звернення із заявою до посадової особи місцевого самоврядування, яка посвідчувала заповіт, про видачу дублікату втраченого заповіту одразу після смерті спадкодавця. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, він не надав, що, виходячи зі змісту частини 1 статті 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд не взяв до уваги його доводи та не дав оцінку тій обставині, що без наявності оригіналу заповіту він не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Йому дійсно було відомо про те, що ОСОБА_3 склала на нього заповіт, однак він не знав де його було складено, ким посвідчено, ніхто із зацікавлених осіб (посадових осіб, нотаріусів) не повідомив його про настання часу для прийняття спадщини. 
Обґрунтовуючи рішення тим, що він мав можливість звернутися до посадової особи місцевого самоврядування, яка посвідчувала заповіт, про видачу його дублікату, суд не врахував, що він не знав до якої саме посадової особи органу місцевого самоврядування та/або нотаріусів слід було звертатися із заявою про видачу дублікату заповіту. Саме через наведені обставини він не мав об`єктивної можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини. Неврахування судом зазначених обставин призвело до порушення його прав на майно спадкодавця та ухвалення незаконного рішення.
З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Жуківська сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.03.2007 року (а.с. 4).
Ще за життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 21.02.2005 року секретарем виконкому Жуківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №5, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Наведене підтверджується дублікатом заповіту, виданим позивачу 23.12.2019 року (а.с. 5).
З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ №0070619 від 28.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) розміром 66,10 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності КСС «Єдність», що в с. Жуків Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 7).
Згідно довідки Жуківської сільської ради №334/02-11 від 08.11.2018 року ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 була постійною жителькою АДРЕСА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року вибула в м. Коломию. На день смерті ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрованих не було (а.с. 8). 
Відповідно до довідки Коломийського геріатричного пансіонату Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА №405/01-15 від 18.12.2019 року ОСОБА_2 в період з 03.04.2006 року по 06.03.2007 року проживала в пансіонаті та після смерті була знята з харчування, обслуговування та повного державного утримання. Коштів на поховання пансіонат не витрачав (а.с. 9).
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В. №4/02-17 від 28.01.2020 року, наданого на усне звернення ОСОБА_1 щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , нотаріус повідомила спадкоємцю про процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, оскільки останній пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 10).
На виконання ухвали Тлумацького районного суду від 19.02.2020 року приватний нотаріус Трачук Л.В. повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, про що також свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №59624324 від 27.02.2020 року (а.с. 42, 43).
Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.
За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що йому не було відомо де знаходиться оригінал посвідченого на його ім`я заповіту від 21.02.2005 року, що перешкоджало йому у визначений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, а його посилання на той факт, що він не знав де знаходиться оригінал заповіту, не позбавляло його права на звернення до посадової особи органу місцевого самоврядування, яка посвідчувала заповіт, із заявою про видачу дублікату втраченого заповіту одразу після смерті спадкодавця.
Судом враховано, що позивач був обізнаний про смерть спадкодавця та про те, що на його ім`я було посвідчено заповіт, тобто як спадкоємець за заповітом він знав про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мав подати нотаріусу відповідну заяву, однак протягом шестимісячного строку цього не зробив. 
Доводи апелянта про те, що він не знав де було складено заповіт, ким посвідчено, ніхто із зацікавлених осіб (посадових осіб, нотаріусів) не повідомив його про настання часу для прийняття спадщини, а також, що він не знав до якої саме посадової особи органу місцевого самоврядування та/або нотаріусів слід було звертатися із заявою про видачу дублікату заповіту, не приймаються до уваги, оскільки така причина пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність особи щодо строку та порядку прийняття спадщини, судом не може бути визнана поважною. Інших об`єктивних, непереборних, істотних обставин, які перешкоджали йому у вчиненні дій щодо прийняття спадщини, позивач не навів. 
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 14 травня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року