КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

 № 33/824/1901/2020                                                                  Постанова винесена суддею Жмудь В.О.
 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 травня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Плюсіна М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в                м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року 
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить               10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
 
Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 07 березня 2020 року о 14 год.              55 хв. керував автомобілем «АЗЛК 2141», державний номерний знак ж НОМЕР_1 , та рухався по з`їзду з просп. Перемоги на просп. Ак. Палладіна в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
За доводами ОСОБА_1 , він не перебував у стані наркотичного сп`яніння, а працівники поліції не могли виявити у нього ознаки сп`яніння, зазначені в протоколі, оскільки під час спілкування з поліцейськими він перебував в автомобілі. Крім того, його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я була пов`язана з порушенням працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), оскільки йому було запропоновано огляд в лікарні на                         вул. П.Запорожця, яка знаходилась на значно більшій відстані від місця зупинки автомобіля при наявності спеціалізованого закладу на значно меншій відстані, а саме по                                      пров. Деміївському, 6 в м. Києві. Такі обставини, як зазначає ОСОБА_1 , підтверджується відеозаписом, проте безпідставно були залишені поза увагою суду.
Вказує апелянт і на те, що хоча в протоколі міститься його підпис про роз`яснення процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, проте в дійсності працівники поліції йому права не роз`яснили. А письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки свідки не були допитані безпосередньо в суді.
Вважає, що суд не надав належної оцінки його поясненням та доказам у справі, а тому безпідставно визнав його винуватим у вчиненні правопорушення.
 
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув,клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а тому його неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.
 
Заслухавши пояснення захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 
284 КУпАП. 
 
            Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
            Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
            У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
            Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за  ч. 1                                 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційним переглядом встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 дотримав положення процесуального закону і правильно застосував норми матеріального права.            
 
Виходячи зі змісту судового рішення, суддя місцевого суду вислухав пояснення ОСОБА_1 , дослідив матеріали справи і відеозапис та, проаналізувавши усі досліджені докази в постанові, повно та всебічно з`ясував фактичні обставини правопорушення.  Висновок судді про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є достатньо вмотивованим, оскільки  винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 528230 від 07 березня 2020 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зокрема, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.
Твердження ОСОБА_1 про порушення його процесуальних прав суперечить змісту протоколу, з якого слідує, що останньому були роз`яснені права, передбачені                        ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, водночас ОСОБА_1 не був позбавлений можливості вказати про допущені працівниками поліції за їх наявності порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, проте таким правом не скористався (а.с. 1);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941 і їх зміст не суперечить фактичним обставинам правопорушення, викладеним у протоколі та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водійОСОБА_1 07 березня 2020 року о 15 год. 03 хв. відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку (а.с. 2);
- постановою від 07 березня 2020 року про накладення на ОСОБА_1   адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за допущене о 14 год. 55 хв. 07 березня 2020 року порушення п. 2.1(ґ) ПДР України (а.с. 3);
- відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, з якого слідує, що поліцейський в присутності двох свідків запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, проте останній від такого огляду відмовився, пояснивши це тим, що він після інсульту, тому не має бажання кудись їхати (а.с. 4).
Таким чином, докази у справі, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків,  є належними, допустимими та достовірними, вони отримані згідно з визначеною законом та підзаконними актами процесуальною процедурою та об`єктивно узгоджуються між собою.
 
Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння, ознак сп`яніння у нього не було і не могло бути виявлено поліцейським, бо він постійно перебував в салоні автомобіля, то такі доводи не заслуговують на увагу. 
            Перш за все слід зазначити, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення і він притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
            Як убачається з матеріалів справи, ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені поліцейським у ОСОБА_1 , докладно описані в протоколі про адміністративне правопорушення (зокрема, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло,  поведінка, що не відповідає обстановці), з чим погодилися свідки, підписавши указаний протокол без зауважень, та не оспорювалися ОСОБА_1 під час фіксування працівником поліції його відмови від огляду, що фактично підтверджується відеозаписом та змістом протоколу. Твердження ОСОБА_1 про те, що він постійно перебував у транспортному засобі також суперечить даним відеозапису. Разом із цим виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння в розумінні п. 2, 3, 4 розділу І, п. 12 розділу ІІ Інструкції є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що огляд йому було запропоновано в лікарні, яка знаходилась на значно більшій відстані від місця зупинки автомобіля при наявності спеціалізованого закладу на значно меншій відстані є надуманими, оскільки відеозапис, як і інші матеріали справи не містять таких відомостей.
 
Посилання ОСОБА_1 на неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що в суді не допитувались свідки правопорушення, не заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи  відсутні дані про те, що ОСОБА_1 в суді заявляв клопотання про допит свідків. Разом із цим, зафіксовані у відеозаписі відомості щодо події правопорушення узгоджуються з іншими доказами у справі, дають можливість з достатньою повнотою перевірити дотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП і підзаконних нормативних актів під час складання протоколу та переконливо доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Інших доводів, якими б ОСОБА_1 обґрунтовував свою позицію щодо наявності підстав для закриття справи у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено.
 
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог 
ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із санкції зазначеної правової норми та в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
 
За відсутності підстав для скасування або зміни постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, яка прийнята з дотриманням вимог                     ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
            На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
            суддя,
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на  1 рік - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                            О.П. Павленко