ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2020 року           справа № 200/11567/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю представників відповідача Волкової К.В. та Хмельницької І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року (повний текст складено 30 січня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/11567/19-а (суддя в 1 інстанції – Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках Донецької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                      В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації (далі – відповідач) про визнання дій Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках протиправними, зобов`язання Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках на підставі наданих ним 08.12.2017 року документів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він звертався до відповідача з заявами про видачу довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках,  01.06.2016 р. та 08.12.2017 р., однак за результатами розгляду даних заяв відповідачем було відмовлено у видачі такої довідки. Також позивач зазначав, що ним вже оскаржувалось рішення відповідача про відмову в судовому порядку. Рішенням суду було зобов`язано відповідача розглянути документи ОСОБА_1 про видачу довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 рр. За результатами повторного розгляду заяви позивача з урахуванням висновків суду, було прийнято рішення про відмову у видачі довідки. Позивач звертався в порядку досудового врегулювання спору до Центральної комісії, але йому було відмовлено. Позивач зазначав, що в жодному з рішень, оформлених протоколами, не зазначено конкретних підстав відмови у видачі довідки. Рішення комісії містять лише посилання на не повний перелік документів, затверджений постановою КМУ № 886 від 26.09.2012 р. та не зазначено конкретного переліку документів, які відсутні у ОСОБА_1 . 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/11567/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках; зобов`язано Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках на підставі наданих ним документів.
Не погодившись з таким рішенням, Донецькою обласною державною адміністрацією в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатами розгляду заяв позивача про видачу довідки про заробітну плату на засіданнях комісії було встановлено, що копії документів ОСОБА_1 не були засвідчені  в установленому законодавством порядку та не було надано в повному обсязі документів, визначених Порядком № 886 від 26.09.2012 р. Апелянт зазначав, що позивач знав про підстави відмови у видачі довідки про заробітну плату, про що зазначалось у протоколах. Позивач був особисто присутній на засіданнях комісії, де йому було зазначено про документи, які необхідно надати для отримання позитивного рішення.
В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофі 1 категорії, посвідчення серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 звернувся до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 р. з заявою від 01.06.2016 р. про видачу довідки про заробітну плату з наданням документів згідно переліку (арк.справи 13).
Відповідно до протоколу № 2 засідання Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 12.07.2016 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках в зв`язку з тим, що надані документи не відповідають переліку документів, які затверджені постановою КМУ № 886 (арк.справи 14-15).
Відповідно до протоколу № 32 засідання центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 25.08.2016 р. підтверджено рішення регіональної комісії щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату (арк.справи 16).
Заявою від 08.12.2017 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 рр. про видачу довідки по заробітну плату з наданням документів згідно переліку (арк.справи 17).
Відповідно до протоколу № 12 засідання Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 27.12.2017 р., розглянуто заяву ОСОБА_1 та залишено документи без розгляду, в зв`язку з тим, що наданий пакет документів вже розглядався на засіданні Регіональної комісії 12.07.2016 р., яким було відмовлено в наданні ОСОБА_1 довідки та на засіданні Центральної комісії 25.08.2016 було підтверджено рішення Регіональної комісії (арк.справи 18-19).
Відповідно до протоколу № 43 засідання центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 04.05.2018 р. підтверджено рішення регіональної комісії щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату (арк.справи 20).
Не погоджуючись з відмовою, позивач звернувся до суду з позовом до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках та центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 р. по справі № 0540/7464/18 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (протокол № 12 від 27.12.2017 р.) щодо залишення документів ОСОБА_1 про надання довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках без розгляду. Зобов`язано Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках  розглянути документи ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_1 довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду набрало законної сили 10.04.2019 р.
Регіональною комісією з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках проведено засідання 19.04.2019 р., за результатами якого складено протокол № 1, відповідно до якого вирішено: з урахуванням фактів, встановлених рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 р., доданих копій довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, витягу з протоколу № 81 засідання комісії Міністерства соціальної політики України від 17.12.2014 р., довідки з УМ (управління механізації) № 3 та враховуючи відсутність документів, передбачених постановою КМУ від 26.09.2012 р. № 886, запропоновано підтвердити своє попереднє рішення від 12.07.2016 р. (протокол № 2) щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату (арк.справи 25).
Протоколом № 46 засідання центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 08.08.2019 р. підтверджено рішення регіональної комісії щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату (арк.справи 30).
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постановою КМУ № 886 від 26.09.2019 р. якою затверджено Типове Положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ № 1210 від 23.11.2011 року, що набув чинності 01.01.2012 року, передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії в зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач у встановленому порядку звернувся до Регіональної комісії з заявами про видачу довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 рр. для нарахування пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (заява від 01.06.2016 р., 08.12.2017 р.). До заяв були надані додаткові документи, а саме: копія перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_2 , копія вкладки до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи № 686090, копія довідки переселенця, копія витягу з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 06.3-12/567 від 07.07.2014 р., копія архівної довідки про час праці в УМ № 3 № В-93/37 від 03.12.2012 р., копія архівної довідки про заробітну плату 1983-1987 рр. № 02-01-09/В-110 від 28.01.14 р., копія архівної довідки з додатком на 6 арк. в 1 прим. № 02-01-09/В-110 від 28.01.2014 р. (особиста картка, посвідчення про відрядження та авансовий звіт, розпорядження на відрядження, звіт про відрядження, квиток на потяг Донецьк - Київ, авіаквиток Донецьк – Київ, Київ - Донецьк, розрахунковий лист, копія копії табеля виходів робітників за 06.1986 р., копія подорожного листа за 09.06.1986 р., за 10.06.1986, 16.06.1986 р., копія актів ваги нетоварних вантажів за 17.06.1986 р., 18.06.1986 р., 19.06.1986 р., 20.06.1986 р., 21.06.1986 р., 22.06.1986 р., 24.06.1986 р., 26.06.1986 р., копія довідки про відрядження, копії талонів завантаження за 08.06.1986 р., 09.06.1986 р., 10.06.1986 р., 12.06.1986 р., 13.06.1986 р., 15.06.1986 р., 16.06.1986 р., копія відповіді на звернення до Державного агентства України з управління зоною відчуження, також були надані копія відповіді на звернення Державного агентства України з управління зоною відчуження до ГДА МОУ від 13.06.2014 р., копія довідки з Управління механізації № 3, копія витягу з протоколу № 81 засідання комісії зі спірних питань від 17.12.2014 р.).
Відповідно до п. 8 Типового положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 № 886 (далі – Типове положення) Регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.
До заяви додаються копії: перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення (з пред`явленням оригіналів); архівної довідки про відсутність документів щодо оплати праці за ліквідованим підприємством, установою, організацією; особового рахунка, розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986-1990 роках заробітну плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати (за наявності); довідки про періоди несення служби (виконання робіт), виданої військовою частиною (підприємством) або Галузевим державним архівом Міноборони, довідки Галузевого державного архіву CБУ, довідки інших архівних установ та архівів територіальних органів центральних органів виконавчої влади, Міністерства оборони Російської Федерації, витягу із журналу обліку виїздів у зону відчуження, в яких зазначаються дні виїзду на об`єкти (в населені пункти) зони відчуження; документа, що підтверджує факт виконання робіт у зонах небезпеки зони відчуження, на об`єктах, місцевостях (населених пунктах) у 1986-1990 роках, визначених рішеннями Урядової комісії з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (за наявності); колективного договору або положення про оплату праці, що були чинними на підприємстві, в установі чи організації у відповідний період, інших документів про умови та режим роботи підприємства та заявника (із зазначенням змін, підсумованого обліку робочого часу та облікового періоду - місяць, квартал тощо), наказів по підприємству, інших документів заявника; табеля обліку робочого часу заявника в зоні відчуження або шляхового листа (за наявності), що засвідчені печаткою (у разі наявності) підприємства, у складі якого виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якому зазначено час, фактично відпрацьований у зоні відчуження заявником.
Копії документів, які подаються заявником, засвідчуються в установленому порядку центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких зберігаються оригінали таких документів.
Копія перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення засвідчення не потребує.
Голова регіональної комісії в день надходження письмової заяви забезпечує надсилання до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.
Пунктом 9 Типового положення передбачено, що за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії.
Рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами.
Форма довідки про заробітну плату встановлюється Мінсоцполітики.
Розглянувши заяви позивача про видачу довідки про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках Регіональна комісія з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986-1990 роках, відповідно до протоколу № 2 від 12.07.2016 р. відмовила у видачі довідки в зв`язку з тим, що надані документи не відповідають переліку документів, які затверджені постановою КМУ № 886, протоколу № 12 від 27.12.2017 р., яким підтверджено рішення регіональної комісії від 12.07.2016 р. та документи залишені без розгляду та протоколу № 1 від 19.04.2019 р. яким відмовлено у видачі довідки з посиланням на те, що з урахуванням фактів, встановлених рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 р. (справа № 0540/7464/18-а), доданих копій довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, витягу з протоколу № 81 засідання комісії Міністерства соціальної політики України від 17.12.2014 р., довідки УМ (управління механізації) № 3 та враховуючи відсутність документів, передбачених постановою КМУ від 26.09.2012 р. № 886 підтверджено попереднє рішення комісії від 12.07.2016 р. (протокол № 2).
Позивачем надано до матеріалів справи копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 (категорія 1) та вкладку № НОМЕР_4 до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видані Донецької обласною державною адміністрацією, якими підтверджується статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, були надані архівні довідки з додатками, а саме копії: особової картка позивача, посвідчення на відрядження ОСОБА_1 на підставі наказу № 623 від 07.06.1986 р. строк відрядження 15 днів з 07 червня 1986 р. м. Донецьк по 29 червня 1986 р. м. Вишгород Київська обл., розпорядження № 623 від 07.06.1986 р. по УМ – 3 трест ДСМ про відрядження ОСОБА_2 до м. Вишгород Київської області на 15 днів, проїзні документи, розрахунковий лист про нараховану заробітну плату за червень 1986 року, також надана архівна довідка про нараховану заробітну плату позивачу за період з липня 1983 року по грудень 1987 року. Крім того позивачем надані копії табелю виходу на роботу за червень 1986 року, копії подорожніх листів за 09.06.1986 р., 10.06.1986, 16.06.1986 р., копія актів ваги нетоварних вантажів за 17.06.1986 р., 18.06.1986 р., 19.06.1986 р., 20.06.1986 р., 21.06.1986 р., 22.06.1986 р., 24.06.1986 р., 26.06.1986 р., копія довідки про відрядження, копії талонів завантаження за 08.06.1986 р., 09.06.1986 р., 10.06.1986 р., 12.06.1986 р., 13.06.1986 р., 15.06.1986 р., 16.06.1986 р.
Як вбачається з рішень про відмову, викладених у формі протоколів № 2 від 12.07.2016 р., № 12 від 27.12.2017 р., № 1 від 19.04.2019 р., в останніх не зазначені конкретні підстави для відмови у видачі довідки, зазначено лише про відсутність документів, передбачених постановою КМУ від 26.09.2012 р. № 886 без визначення конкретних документів які не надані позивачем.
Колегія суддів не приймає посилання відповідача на те, що під час засідань комісії позивачу було роз`яснено, які саме документі необхідно надати, оскільки зазначене твердження не знайшло своє відображення у рішеннях про відмову.
Колегія суддів зазначає, що позивачем вже було оскаржено відмову у видачі довідки (яка була викладена у вигляді протоколу № 12 від 27.12.2017 р.) в судовому порядку та судом було зобов`язано Регіональну Комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках розглянути документи ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_1 довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках. Як вбачається з рішення суду,  звернення ОСОБА_1 від 08 грудня 2017 року не розглянуто по суті у встановленому законодавством порядку, зокрема Типовим положенням про комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 № 886, по суті була зроблена відписка, посилаючись на своє попереднє рішення річної давнини (від 12.07.2016).
Колегія суддів зазначає, що у спірному рішенні, яке викладено у протоколі № 1 від 19.04.2019 р. відповідачем з урахуванням фактів, встановлених рішенням суду та доданих копій документів, підтверджено попереднє рішення від 12.07.2016 р. (протокол № 2) щодо відмови у видачі довідки про заробітну плату не обґрунтовано без зазначення конкретних підстав для відмови, окрім того, що підтверджено попереднє рішення від 12.07.2016 р.
Таким чином колегія  суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у видачі довідки, яка викладена у протоколі № 1 від 19.04.2019 року з посиланням на ті підстави, які були викладені у попередніх рішеннях з урахуванням рішення суду по справі № 0540/7464/18-а, діяв протиправно.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 рр. Донецької обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках на підставі наданих ним 08.12.2017 року документів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пп. 2, 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти, зокрема, постанову про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
Згідно частин 3 та 4 цієї ж статті у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При вирішенні питання – чи виконані всі визначені законом умови для прийняття відповідачем певного рішення (рішення про видачу довідки про заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр.), та чи не передбачено законом в даному випадку права відповідача діяти на власний розсуд (дискреційні повноваження), колегія суддів виходить з наступного.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями мають розумітись повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, в іншому випадку мало б місце порушення принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень та підкреслює, що єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Відповідно, завданням адміністративного судочинства є здійснення контролю легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Отже, дискреційні повноваження – це такі повноваження, які надають адміністративному органу при прийнятті останнім рішення відповідно до чинного законодавства певний ступінь свободи, коли адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати (прийняти) один з кількох передбачених законом варіантів рішення.
Крім цього, відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24.03.1988 р.), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Враховуючи висновок суду щодо відсутності у відповідача повноважень (правових підстав) відмовляти позивачу у видачі довідки про заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр. тричі з одних й тих підстав, з урахуванням того, що попереднє рішення про відмову було предметом розгляду в судовому порядку та будо прийнято рішення суду про визнання протиправних дій та зобов`язано повторно розглянути заяву позивач, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутнє втручання у дискреційні повноваження комісії.
Беручи до уваги, що відповідач декілька разів неправомірно відмовляв позивачу у задоволенні його заяви про видачу довідки про заробітну плату працівників у зоні відчуження в 1986-1990 рр., враховуючи, що позивачем у визначеному порядку була надана заява та документи, суд першої інстанції вірно зобов`язав відповідача видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату в зоні відчуження у 1986-1990 роках на підставі наданих ним документів.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації в особі Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/11567/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/11567/19-а – залишити без змін.   
Повне судове рішення складено 25 серпня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                  А.В. Гайдар

Судді                                                                                                        Т.Г. Арабей

                                                                                                                        Е.Г. Казначеєв