Номер провадження: 22-ц/813/5227/20 
Номер справи місцевого суду: 947/22596/19
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання кредитного договору недійсним та визнання припиненим іпотечного договору,

                                 В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання кредитного договору недійсним та визнання припиненим іпотечного договору.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» адвокат Подорожній Андрій Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга подана представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» адвокатом Подорожнім Андрієм Сергійовичем 15.01.2020 року, а апеляційне провадження відкрито та призначено до розгляду ухвалами суду від 31.01.2020 року за нормами ЦПК України, в діючій на той час редакції, яка зокрема передбачала можливість окремого від рішення суду оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи відноситься до основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 8 ч. З ст. 2 ЦПК України).
На час розгляду апеляційної скарги по суті, Законом України № 460-ІХ від 15.01.2020 року з ст. 353 ЦПК України виключений п. 8, яким передбачувалося право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.
Колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам- членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.
Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.
Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
При таких обставинах, колегія суддів доходить до висновку, що виключення з переліку ухвал, що можуть бути оскарженими в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності передбачено законом, яким внесені зміни до процесуального законодавства і має легітимну мету.
Проте, в даній справі, на час подання апеляційної скарги, відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в апеляційному порядку, національним законом - п. 8 ст. 353 ЦПК України передбачалася можливість оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності окремо від рішення суду.
У відповідності до ч.4 ст. 4 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Враховуючи наведене, не розгляд прийнятої в установленому порядку апеляційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ухвалу про відкриття провадження у справі призначеної до розгляду в апеляційному порядку, не може за наведених обставин вважатися, що таке втручання в його процесуальне право на оскарження судового рішення (ухвали про відкриття провадження у справі) є достатнім, виправданим та пропорційним його інтересам.
Відповідно до Закону України № 460-ІХ від 15.01.2020 року, який набрав чинності 08.02.2020 року, ухвала про відкриття провадження у справі касаційному оскарженню не підлягає.
На час розгляду апеляційної скарги по суті, Законом України № 460-ІХ від 15.01.2020 року з ст. 353 ЦПК України виключений п. 8, яким передбачувалося право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.
Нормами закону, яким внесено відповідні зміни та перехідними положеннями не врегульовані дії апеляційного суду відносно апеляційних скарг на ухвали про відкриття провадження у справі у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності, апеляційне провадження за якими відкрито і які призначені до апеляційного розгляду за правилами ЦПК України, які діяли до набуття 08.02.2020 року чинності Законом України № 460-ІХ від 15.01.2020 року.
Разом з тим пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень до Закону України № 460-ІХ від 15.01.2020 року передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягає розгляду по суті.
Належним чином повідомлені учасники справи до судового засідання, призначеного на 07.07.2020 року на 14.00 годину не з`явилися.
07.07.2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Шкодіної Л.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її представника. Просила врахувати доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та залишити апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» без задоволення.
Інші учасники справи причину неявки не повідомили, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що на стадії апеляційного перегляду судових рішень присутність належним чином повідомлених учасників процесу не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на ухвалу про відкриття провадження у справі без присутності належним чином повідомлених сторін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу майнових прав № 767/К від 25.09.2018 року, до якого перейшло право вимоги за спірним кредитним договором, іпотечним договором та договорм поруки. На думку апелянта, вказаний спір має розглядатися за місцезнаходженням відповідача ПАТ «Дельта Банк» в м.Києві, або за місцезнаходженням нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у м.Дніпро, оскільки основною вимогою позивача, є визнання кредитного договору недійсним, а вимога щодо скасування іпотечного договору є похідною від основної та залежить від того, чи будуть задоволені вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Крім того, як зазначає апелянт, позивач вже звертався до суду з вимогою про визнання кредитного договору недійсним та його позов було залишено без розгляду. Таким чином, оскільки позивачем порушено правила підсудності, позов пред`явлено до неналежного відповідача та з таким позовом позивач вже звертався, апелянт просив скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі.
Представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначила, що на вказані правовідносини розповсюджується виключна підсудність, оскільки вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним охоплюються і вимогою про визнання припиненим іпотечного договору, на яку розповсюджується правило про виключну підсудність. Правила виключної підсудності мають приорітет над загалою підсудністю, тому позов подано до належного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст..375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до та ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
В постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема в п.п. 41-42 роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання кредитного договору недійсним та визнання іпотечного договору припиненим.
За спірним договором іпотеки, ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , та яка територіально розміщена в Київському районі м.Одеси. 
Враховуючи, що предмет іпотеки розміщений в Київському районі м.Одеси та територіально відноситься до Київського районного суду м.Одеси, колегія суддів вважає, що позов подано до належного суду та провадження у справі відкрито належним судом.
Доводи апеляційної скарги, що даний спір повинен розглядатися за правилами ч.2 ст.27 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням юридичних осіб згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є неспроможними, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У разі, коли виникає спір майнового або (та) немайнового характеру, але з приводу нерухомого майна, то справа має розглядатися за місцем знаходження цього майна та в такому разі норми загальної підсудності (ст.27 ЦПК України) не застосовуються. 
Доводи апеляційної скарги, що позивач вже звертався з таким позовом до суду та він був залишений без розгляду не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Доводи апеляційної скарги, що наразі право вимоги за спірним кредитним договором та договором іпотеки належить ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а не ПАТ «»Дельта Банк», до якого позивач пред`явила позов, не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки апелянт в порядку ст..55 ЦПК України може звернутися до суду з відповідною заявою про залучення його до участі у справі у якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому в силу ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до Закону України № 460-IX від 15.01.2020 року, який набрав чинності 08.02.2020 року, ухвала про відкриття провадження у справі касаційному оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -                                             
                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича - залишити без задоволення.
               Ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку на підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17.07.2020 року.

       Головуючий         О.М. Таварткіладзе 

Судді:         А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова