КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
           
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
13 липня 2020 року                                                                                     м. Київ
                                                                                                           
Справа №754/8105/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2883/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретарів            Лугового Р.В., Голопапи Д.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва  ухваленого під головуванням судді Клочко І.В. 12 вересня 2019 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про порушення прав споживача та визнання недійсними договорів,
 
В С Т А Н О В И В
 
У червні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11342022000 від 30 квітня 2008 року в розмірі 87899,06 дол США, процентів в розмірі 9086,33 дол США, а також пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків в загальному розмірі 37107,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 30 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого Банк надав відповідачу 99600,00 дол США строком до 30 квітня 2029 року зі сплатою процентної ставки 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, 30 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №201786. Однак, відповідачами свої договірні зобов`язання не виконуються у повному обсязі, тому має місце заборгованість.
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про порушення прав споживача та визнання недійсними договорів /т.1  а.с.150-154/.
Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, в ньому немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.2, 3.4 розділу Правил визнані обов`язковими. Також, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. В наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, а розрахунок проведено поверхово та не зрозуміло для споживача. ОСОБА_1 вказує і на те, що графік погашення кредиту було видано, але які суми на які рахунки зараховувались - невідомо. Вказане, на думку відповідача, є несправедливим по відношенню до нього як споживача, оскільки дає банку право проводити зарахування на власний розсуд. Відтак, як наголошує відповідач, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, та погіршення становища споживача. Оспорюваний договір готувався банком та надавався на підпис в приміщенні банківської установи. Жодної можливості вплинути на порядок і спосіб готування кредитного договору у нього не було, а тому дії банку щодо невнесення обов`язкових відомостей в кредитний договір, а отже і їх приховування, є очевидними. Такі дії банку під час підготовки та укладення договору свідчать виключно про умисел банку приховати дійсну сукупну вартість кредиту, розмір реальної відсоткової ставки, розмір комісій та інші обставини, що могли б перешкодити укладенню даного договору. Також, відповідач зазначив і про те, що банком був запропонований лише ануїтетний спосіб погашення кредиту, що є вкрай невигідним.
Посилаючись на викладене, відповідач вважає, що спірний кредитний договір є недійсним, що тягне за собою недійсність і договору поруки, а тому просить задовольнити його вимоги.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про порушення прав споживача та визнання недійсними договорів задоволено.
Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №113420220000 від 30 квітня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .
Визнано недійсним договір поруки №201786 від 30 квітня 2008 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму коштів в розмірі 13653,10 дол США, в порядку застосування наслідків недійсності правочину.
Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір в розмірі 2756,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, сторонами не було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх його істотних умов передбачених законом, а тому вимоги зустрічного позову частині визнання недійсним кредитного договору підлягають задоволенню, що в свою чергу виключає можливість задоволення первісного позову.
Що стосується вимог зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним, судом першої інстанції зазначено про те, що оскільки кредитний договір, в забезпечення якого було укладено оспорюваний договір поруки, визнано судом недійсним, то позовні вимоги в частині визнання недійсним договору поруки також підлягають задоволенню.
 
Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «УкрСиббанк», його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, та за  неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що при підписанні кредитного договору укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 були дотримані всі вимоги чинного законодавств, ОСОБА_1 був обізнаний з його умовами. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу виконував свої зобов`язання, що підтверджує його розуміння умов кредитного договору та своїх обов`язків за ним. Зазначає про те, що висновок експерта від 22 серпня 2017 року №2307, на який послався суд першої інстанції, є необґрунтованим, неповним, з певними недоліками розрахунків, та не є доказом, який підтверджує доводи зустрічного позову. Також вказує на те, що  висновки суд першої інстанції стосовно недійсності договору поруки  є помилковими. Вимоги первісного позову є чіткими, конкретизованими, обґрунтованими та доведеними. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі, визначеному кредитним договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в той час як відповідач, всупереч умовам кредитного договору не здійснює покладені на нього обов`язки.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1   відмовити.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Рішення суду є законним та таким, що відповідає нормам матеріального права. Тому просить в задоволенні апеляційної скарги  відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Лісовський С.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.
Представник відповідачів адвокат Педик І.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим,  просив залишити його без змін. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 30 квітня 2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №11342022000. Згідно умов вказаного договору банк зобов`язався надати відповідачу 99600,00 дол США (п.1.1.). Цільове призначення кредиту визначено сторонами як таке, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю, а саме придбання квартири (п.1.4). Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути Банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі 99600,00 дол США у термін до 30 квітня 2029 року  та  сплатити проценти за користування кредитом   в розмірі 12,5 %річних (п.п.1.1, 1.2, 1.3.1).  Пунктом 1.3.1 також передбачено автоматичне нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу. Сторонами передбачено здійснення погашення кредиту щомісячними платежами шляхом внесення ануїтетних платежів в розмірі 1120,00 дол США (п.п.1.2,4.2.). Сторони погодили черговість погашення заборгованості: 1) прострочені комісії; 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти; 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу; 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції по договору (п.1.6.). Відповідач ОСОБА_1 також зобов`язався достроково повернути наданий банком кредит та сплатити проценти в повному обсязі у випадку невиконання позичальником вимог договору та за умови реалізації банком права вимоги на дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним (п.4.8.). Також сторонами обумовлена відповідальність сторін, зокрема, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті, яка нараховуються за кожен день прострочення (п.8.1) /т.1 а.с.5-12/.
У додатку №1 до договору сторонами узгоджений графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, в якому наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту /т.1 а.с.165-173/.
Факт виконання позивачем зобов`язання щодо надання кредиту в розмірі 99600,00 дол США та їх отримання відповідачем ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку та визнається сторонами у справі /т.1 а.с.46, 149/.
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №201786 від 30 квітня 2008 року. Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли за кредитним договором. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною /т.1 а.с.13-14/.
Право вимоги реалізовано банком шляхом направлення відповідних звернень відповідачам 17 березня 2015 року. Матеріали справи місять дані про одержання вимоги банку відповідачем ОСОБА_1   /т.1 а.с.15-32/. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач через неналежне виконання зобов`язань станом на 20 травня 2015 року має заборгованість, яка складається з: кредитної заборгованості, в тому числі простроченої - в загальному розмірі 87899,06 дол США; заборгованості по відсоткам в розмірі 9086,33 дол США; пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 6976,81 грн; пені за прострочення сплати відсотків в розмірі 30130,19 грн. З даного розрахунку також вбачається, що в період з 30 квітня 2008 року по 01 липня 2014 року відповідачем ОСОБА_1 виконувались зобов`язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування ним /т.1 а.с.37-45/. У звіті про погашення заборгованості від 21 грудня 2015 року містяться дані про виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2008 року по 12 березня 2015 року /т.1 а.с.129-142/. Відповідачем ОСОБА_1 суду надані три квитанції про погашення кредитної заборгованості: від 28 серпня 2009 року на суму 1120 дол США, від 26 вересня 2009 року на суму 1120 дол США, від 26 жовтня 2009 року на суму 9095 грн /т.1 а.с.178-179/.
Відповідач ОСОБА_1 в листі від 25 серпня 2015 року адресованого позивачу вказує на те, що в 2008 році ним був взятий кредит в розмірі 99600,00 дол США на покупку квартири, яка була передана в іпотеку. Посилаючись на те, що він є приватним підприємцем, відсутність доходу достатнього для повного виконання зобов`язань та перебування на його утриманні матері з інвалідністю, просив анулювати різницю між залишком по кредиту і ліквідаційною оціночною вартістю квартири; залишок суми конвертувати в національну валюту - гривню з щомісячним платежем не більше ніж 3000 грн; анулювати всі нараховані пені та штрафи; прострочені проценти реструктуризувати під відсоткову ставку 0-0,1% не враховуючи тіло кредиту /т.1 а.с.33-35/.
На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року Київською незалежною судово-експертною установою (експертом Віхляєвим О.К. ) 22 серпня 2017 року був складений Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2307. 
Під час дослідження експертом встановлено наявність неузгодженості щодо розміру щомісячного платежу в окремі періоди. Інформація про умови кредитування та розрахунок сукупної вартості кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту у Додатку № 1 до кредитного договору визнана такою, що не відповідає умовам договору та не узгоджується з Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, зокрема, в окремі періоди для розрахунку щомісячних платежів застосовані ставки, не передбачені умовами договору (від 0,00 % до 24,99 %). Крім того, за дослідженням наявних матеріалів не видається за можливе встановити, якою є реальна процентна ставка, а також встановлено невідповідність наявної довідки-розрахунку заборгованості станом на 20 травня 2015 року умовам кредитного договору, а також встановлено неправильність нарахування пені та неможливість встановити, з якої дати здійснено нарахування пені. Також експертом вказано на відсутність документальних підтверджень надання кредитних коштів у розмірі 99600,00 дол США. Дослідженням також встановлено, що при розрахунку банком не додержано порядок нарахування пені, визначений умовами договору та відсутнє документальне підтвердження її нарахування /т.2 а.с.2-42/.
 
Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України,  зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
 
В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
За положеннями ч. 4 та ч 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) договір про  надання  споживчого  кредиту  укладається  у письмовій формі,  один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення  того,  що  один  з  оригіналів  договору  був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний  сплачувати кредитодавцеві будь-які збори,  відсотки або інші вартісні елементи кредиту,  що  не  були зазначені у договорі.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту  або,  якщо  кредит  видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.
У договорі  про  надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за  кредитом  може  змінюватися  залежно  від зміни  облікової  ставки  Національного  банку України або в інших випадках.  Про зміну  відсоткової  ставки  за  споживчим  кредитом споживач   повідомляється  кредитодавцем  письмово  протягом  семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.  
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту 
застосовуються положення цього Закону про  несправедливі  умови  в договорах, зокрема положення, згідно з якими:
1) для  надання  кредиту  необхідно  передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших  фінансових  інструментів,  крім  випадків,  коли   споживач одержує  за  таким  депозитом,  такими  цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку,  які ставка за його кредитом;
2) споживач  зобов'язаний  під час укладення договору укласти інший договір  з  кредитодавцем  або  третьою  особою,  визначеною кредитодавцем,  крім  випадків,  коли  укладення  такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким  договором прямо   передбачені   у   складі  сукупної  вартості  кредиту  для споживача;
3) передбачаються зміни в будь-яких  витратах  за  договором, крім відсоткової ставки;
4) встановлюються  дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. 
Верховний Суд України у постанові від 25 вересня 2013 року у справі №6-80цс13 вказав на те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічні правові висновки викладені і в постановах Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, від 08 серпня 2018 року у справі №182/2725/16-ц , від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15 та 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17
 
 З наведених обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого, та з урахуванням внесених до нього змін, позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 99600,00 дол США. Вказані обставини визнаються обома сторонами, підтверджуються матеріалами справи, це питання не було поставлено для вирішення судом, а тому висновок експерта щодо відсутності даних про надання кредиту слід визнати безпідставним.
Враховуючи, що питання стягнення заборгованості за кредитним договором, що заявлено позивачем за первісним позовом, залежить від вирішення питання про недійсність цього договору, про що заявлено відповідачем у зустрічному позові, то першочерговим вбачається вирішення питання саме недійсності договору.
Так, згідно вимог зустрічного позову, відповідач просить про визнання недійсним кредитного договору в цілому, оскільки в момент укладення кредитного договору він був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору - ціни та відсоткової ставки, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору в вигляді та розмірах, які є насправді, суперечили його волевиявленню на укладення договору саме на таких умовах.
Разом з тим, під час укладення оспорюваного договору сторонами узгоджені всі істотні умови. Зокрема, у Додатку №1 до договору сторонами узгоджений графік платежів, визначена сукупна вартість кредиту, наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту.
Під час дослідження експертом встановлено наявність неузгодженості щодо розміру щомісячного платежу лише в окремі періоди, що свідчить про здійснення аналізу виконання договірних зобов`язань і не може свідчити про недійсність договору в цілому.
Висновок експерта про те, що інформація про умови кредитування та розрахунок сукупної вартості кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту у Додатку №1 до кредитного договору не відповідає умовам договору та не узгоджується з Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, ґрунтуються на аналізі даних, які не відповідають умовам укладеного договору та даним щодо його виконання сторонами. До того ж експертом також вказано на те, що така неузгодженість має місце лише в окремі періоди, але без їх конкретизації.
При цьому експертом не визначена «реальна» процента ставка, як за умовами договору, так і за результатом аналізу здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. 
Отже наведене у сукупності не свідчить про те, що в момент укладення договору сторонами не були узгоджені істотні умови договору, а саме щодо розміру процентів за користування кредитом та сукупної вартості кредиту. Наявність певних неузгодженостей щодо нарахування процентів в певний період, на які вказано експертом, є наслідком вже виконання укладеного договору, а не неузгодженості в момент його укладення. Відповідач ОСОБА_1 до укладення договору мав можливість ознайомитись з запропонованими позивачем умовами кредитування та у разі необхідності звернутись за правовою допомогою. А отже висновок суду першої інстанції про наявність умислу в діях позивача, який має вираз в замовчуванні та приховуванні реальної ціни пропонованої фінансової послуги є безпідставним.
Підписавши договір кредиту та прийнявши виконання договірних зобов`язань позивача, відповідач ОСОБА_1 здійснив своє вільне волевиявлення на його укладення, та сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №11342022000 укладеного 30 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 ..
Суд першої інстанції не здійснив належного аналізу висновків експерта, чим допустив неповне з`ясування обставин справи. А отже висновок суду першої інстанції про те, що сторонами кредитного договору не було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх його істотних умов передбачених законодавцем не ґрунтується на обставинах справи та нормах чинного законодавства.
Крім того, визнаючи недійсним договір поруки суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поручитель ОСОБА_2 не заявляла таких позовних вимог, а відповідачем ОСОБА_1 в вимогах зустрічного позову не вказано підстав для здійснення представництва інтересів відповідача ОСОБА_2 , порушень її прав цим договором також не вбачається.
Таким чином, презумпція правомірності укладених між сторонами правочинів, кредитного договору та договору поруки, не спростована в ході розгляду справи. А отже зобов`язання за даними договорами мають виконуватись належним чином, відповідно до узгоджених сторонами умов.
Перевіряючи наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, апеляційним судом встановлено, що відповідач здійснив останнє погашення основного боргу  в липні 2014 року, останнє погашення відсотків за користування кредитними коштами відбулось у березні 2015 року. Нарахування відсотків за користування кредитом проведено за ставкою 12,5 % річних на суму залишку кредиту, нарахування 25 % проведено в певні періоди на суму простроченої плати за основним боргом, тобто нарахування процентів проведено в порядку передбаченому п. 1.3 кредитного договору.  А отже висновки експерта щодо невідповідності нарахування банком 24 % умовам укладеного між сторонами договору не ґрунтуються на положеннях укладеного між сторонами договору,  а тому не можуть бути прийняті до уваги суду.  
Та обставина, що відповідачем належним чином протягом 7 років виконувались договірні зобов`язання не спростовує обставин неналежного виконання договору, так як строк кредитування становить 20 років і переважна сума щомісячного платежу становить проценти за користування кредитом, що було обумовлено договором. 
За наведених обставин визначена позивачем станом на 20 травня 2015 року сума основного боргу в розмірі 87899,06 дол США  та процентів в розмірі 9086,33 дол США, відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, обставинам справи та підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 .
Що стосується нарахування банком пені, то з наданого розрахунку вбачається, що вона визначена в гривні, проте проведена на суму визначену в іноземній валюті - долар США, при цьому не вказаний  курс за яким було проведено нарахування, що унеможливлює здійснення перевірки правильності її  нарахування.
Враховуючи умови договору поруки укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , остання взяла на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність за всіма зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 .. Як вже вказано вище, останній платіж був проведений ОСОБА_1 в березні 2015 року, в березні банком була здійснена і досудова вимога, звернення до суду відбулось у червні 2015 року, а отже позивачем пред`явлені вимоги в межах строку поруки. 
Таким чином, стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11342022000 укладеного 30 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 в розмірі 96985,3 9 дол США, з яких: тіло кредиту - 87899,06 дол США; заборгованість по нарахованих процентах - 9086,33 дол США проводитися в солідарному порядку, на підставі договору поруки №201786 від 30 квітня 2008 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з цим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення вимог первісного позову та відмову у задоволенні вимог зустрічного позову.
 
В порядку ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, з урахуванням принципу пропорційності та наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та вимог первісного позову, підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6211,80 грн, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам. При цьому, у даному грошовому зобов`язанні відповідачі зобов`язані здійснити компенсацію судових витрат у рівних частках.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором  в розмірі 96985,39 доларів США, з яких: тіло кредиту - 87899, 06 доларів США; заборгованість по нарахованих процентах - 9086,33 доларів США.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про порушення прав споживача та визнання недійсними договорів - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 6211, 80 грн в рівних частках.
Позивач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, IBAN:  UA НОМЕР_4, ЄДРПОУ: 09807750)
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 
Відповідач:  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

    Повний текст постанови складений 22 липня 2020 року.