ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4832/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1  про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В :

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила: стягнути з ОСОБА_1  витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 244343 (двісті сорок чотири тисячі триста сорок три) грн 73 коп.
Позов обґрунтовано тим, що підставою звернення до суду стало невиконання відповідачем умов підписаного контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання, що обумовило обов`язок відшкодування відповідачем витрат на його утримання у розмірі 244343, 73 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням, у розмірі 244343 (двісті сорок чотири тисячі триста сорок три) грн 73 коп.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний спір було розглянуто з порушенням правил підсудності, так як позивач мав звертатись до місцевого суду загальної юрисдикції, оскільки даний спір є цивільно-правовим.
Крім того, звертає увагу, що позивачем під час вирішення даної справи не було надано жодних доказів, які б свідчили про розрахунок реальних витрат, які поніс позивач.
Окрім того, вказує, що судом першої інстанції не було залучено у якості третьої особи Міністерство оборони України, до сфери управління якого відноситься Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що Національна академія є юридичною особою - державним закладом у сфері вищої освіти, утримується з рахунок бюджетних коштів.
З огляду на  Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, Національна академія має право звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Також позивач звертає увагу на висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі №705/1664/17 від 19.04.2019, згідно якого аналогічні спори підлягають вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства.
Окрім того, позивач вказує, що відповідачем не було надано жодного доказу щодо спростування суми нарахованої заборгованості та навчання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 20.08.2017 № 52-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана П.Сагайдачного.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 29.08.2017 №218 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення.
28 серпня 2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та молодшим сержантом ОСОБА_1  укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України.
За умовами вказаного контракту відповідач взяв на себе зобов`язання сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
У подальшому, відповідачем подано рапорт про відрахування його з числа курсантів НАСВ ім. гетьмана П.Сагайдачного у зв`язку із небажанням продовжувати навчання та підтверджено ним зобов`язання провести відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана П.Сагайдачного від 30.07.2019 № 51-КС (по особовому складу) із ОСОБА_1 розірвано контракт через небажання продовжувати навчання, останнього відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби у запас.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана П.Сагайдачного від 30.07.2019 № 198 (по стройовій частині) відповідача виключено зі списків особового складу НАСВ ім. гетьмана П.Сагайдачного та знято з усіх видів забезпечення та зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії у розмірі 244 343, 73 грн.
30 липня 2019 року позивачем складено та видано ОСОБА_1 довідку-розрахунок №143 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії у розмірі 251657, 08 грн, яка складається із: грошового забезпечення у розмірі 219067, 86 грн, продовольчого забезпечення у розмірі 23425,32 грн. медичного забезпечення у розмірі 133, 00 грн, спожиті комунальні послуги та енергоносії у розмірі 9030, 90 грн.
Із вказаним розрахунком відповідач ознайомився 30.07.2019 та зобов`язався його сплатити на рахунок Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до 30.08.2019, що підтверджується підписом відповідача.
При цьому, 09.08.2019 відповідачем частково було сплачено борг у розмірі 7313, 35 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку заборгованість у повному обсязі не відшкодував, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідач, не зважаючи на взятий на себе обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані   Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII   (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964   (далі - Порядок № 964).
Відповідно до пунктів 3, 6, 7 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.
З аналізу вищевикладених положень вбачається, що курсанти військових навчальних закладів у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання зобов`язані відшкодувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі освіти.
Вказане спростовує доводи апелянта про необхідність залучення Міністерства оборони України як третьої особи, оскільки відшкодування таких витрат відбувається саме підпорядкованим ним особам, у даному випадку - Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
При цьому, необхідною умовою для початку процедури відшкодування відповідних витрат курсантами є факт розірвання укладеного з ними контракту про проходження військової служби (навчання).
Як свідчать матеріали справи, 28.08.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та молодшим сержантом Рибачуком І.М. укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України.
У подальшому, контракт від 28.08.2017 достроково розірвано за ініціативою відповідача через небажання продовжувати навчання, що підтверджується відповідним рапортом.
Вказане зумовило звернення до суду з даним позовом про відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у загальній сумі 244   343,73 грн.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що на час навчання та розірвання контракту відповідач мав статус учасника бойових дій та на нього поширювалися положення ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується посвідченням ветерана війни-учасників бойових дій серії АА №356059 від 06 червня 2017 року.
Так, статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, на відповідача як учасника бойових дій поширюються, відповідно до частини сьомої та восьмої статті 12 Закону № 3551-XII, якою передбачено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Відповідно до статті 13 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовці мають право на навчання (у тому числі на отримання післядипломної освіти) у військових навчальних закладах, відповідних підрозділах підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців. Військовослужбовцям, які прийняті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу після здобуття базової або повної вищої освіти за державним замовленням, дозволяється навчатися в інших вищих навчальних закладах без відриву від служби після проходження ними строку служби, який дорівнює часу їхнього навчання для здобуття попередньої вищої освіти. Іншим категоріям військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, дозволяється навчатися в інших вищих навчальних закладах без відриву від служби в порядку, визначеному відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України.
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року №975 затверджено Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 2 Порядку №975 державна цільова підтримка надається у вигляді:
1) повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів у разі зарахування вступників на навчання за державним (регіональним) замовленням відповідно до цих Порядку та умов, а також умов та правил прийому на навчання до закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти на відповідний рік (далі - умови та правила прийому);
2) часткової оплати навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів шляхом надання особам, зарахованим на навчання за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб, пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти;
3) першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення;
4) соціальної стипендії - для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1045;
5) безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти;
6) безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти;
7) безоплатного проживання в учнівських та студентських гуртожитках або проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою - для осіб, які навчаються за денною формою навчання.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 975 державна цільова підтримка надається особам, зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді: повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства); пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти; першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення; соціальної стипендії для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання; безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти; безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти.
Особам, зазначеним у підпунктах 1-4 пункту 1 цих Порядку та умов, які навчаються за денною формою навчання, державна цільова підтримка на проживання в учнівських та студентських гуртожитках надається у вигляді безоплатного проживання.
З огляду на вказані норми, вказаний Порядок № 975 визначає механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, зокрема, особам, визнаним учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни, постраждалими учасниками Революції Гідності відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказана державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
З наведеного слідує, що учасники бойових дій мають пільги лише повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів та до досягнення ними до закінчення навчальних закладів, але не довше, ніж до досягнення ними 23 років.   
У той час, обумовлені Законом №3551-XII пільги не поширюються на відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, зокрема, витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
З матеріалів справи вбачається, що кошти які просить стягнути позивач не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі.      
Крім того, на момент вступу до Університету позивач, мав повних 24 років, тому державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти останньому не виплачується.
Відтак, на стягнення таких коштів, які просить стягнути позивач не поширюються пільги, встановлені для учасників бойових дій   Законом №3551-XII.
Так, Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок), згідно з пунктом 2.1 якого відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Відповідно до пункту 2.1.1 Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Згідно з пунктом 2.1.2 Порядку витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.
У силу вимог пункту 2.1.4 Порядку витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
У відповідності до пункту 2.1.6 Порядку до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Зміст викладених положень законодавства свідчить, що на курсанті вищого навчального закладу у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання лежить обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).
Як вже зазначалося, Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснено розрахунок витрат на навчання відповідача, розмір яких склав 251657, 08 грн, з яких: 219 067 грн 86 коп. - грошове забезпечення; 23 425 грн 32 коп. - продовольче забезпечення; 133 грн 00 коп. - медичне забезпечення; 9030 грн 90 коп. - спожиті комунальні послуги та енергоносії. 
Із відповідною довідкою-розрахунком від 30.07.2019 №143 відповідач ознайомився та погодився, про що підписався у вказаній довідці.
Зазначене спростовує твердження апелянта про відсутність доказів щодо понесених реальних витрат.
При цьому, у добровільному порядку відповідачем було відшкодовано лише 7313, 35 грн.
Таким чином, розрахована позивачем сума витрат на утримання відповідача в розмірі 244 343,73 грн грн. узгоджується з положеннями Порядку №964 та Порядком розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, а враховуючи відсутність її добровільної сплати у повному обсязі відповідачем, дана сума підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку в силу вимог ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи, що відповідачем не було у добровільному порядку відшкодовані спірні витрати, тому позовні вимоги про стягнення з нього цих витрат підлягають задоволенню.
У той же час, посилання апелянта на непідсудність даної справи адміністративним судам колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. 
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на публічній службі, під час навчання в Академії був відрахований через небажання продовжувати навчання.
Відтак, спір щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 та від 16 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.001198.
З огляду на вказане, даний спір розглядається за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук