ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/357/20 Головуючий в 1-й інстанції – Іваненко О.В.
Єдиний унікальний №937/637/20 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
26 червня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Стадніченка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Стадніченка С.В. на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №266418 від 16.01.2020 року, 16.01.2020 року о 04 годин 11 хвилин ОСОБА_1 в м. Запоріжжя Вознесенівський район по вул. Нижньо Дніпровська б.4 керував автомобілем Geely JL7162 д/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння згідно технічного засобу «Drager Alcotest 6810» тест №1780 проба позитивна 2,04%, в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Від керування відсторонений. Від дачі пояснень, підпису, отримання тимчасового дозволу на право керування та копії протоколу відмовився.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Стадніченко С.В. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП, розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим позбавив його право надати пояснення, та як наслідок його право на захист. Натомість, ним була подана до суду заява про відкладення розгляду справи.
Вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а в матеріалах справи відсутні докази саме керування транспортним засобом. Транспортний засіб працівники поліції не зупиняли, він був припаркований біля будинку ОСОБА_1 . Проте, вказаний факт суд першої інстанції не прийняв до уваги, як і те, що працівники поліції вели себе зухвало, без з`ясування всіх обставин склали протокол за вчинення адміністративного правопорушення.
Пояснення свідків, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, не є змістовними, оскільки не містять інформації щодо вчиненого ОСОБА_1 правопорушення. Перелічені обставини в сукупності вказують на наявність сумнівів щодо правових підстав для складання матеріалів щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, протокол не містить будь-яких доказів доведеності вини ОСОБА_1 , а саме у пункті «до протоколу додаються», зазначено «матеріали справи згідно опису», але жодного опису вказаний протокол не містить, що в свою чергу суперечить вимогам ст.256 КУпАП. Тобто, суддя у постанові лише перелічила докази, але не дала їм належної оцінки в сукупності, залишила без уваги той факт, що відсутні докази саме керування транспортним засобом.
Також зазначає, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, копію постанови отримав поштою 29.04.2020 року, апеляційну скаргу подав 05.05.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущеним не був.
Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Справа розглядається за участю захисника-адвоката Стадніченка С.В. по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Стадніченка С.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови отримав лише 29.04.2020 року, апеляційну скаргу подав 05.05.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №266418 від 16 січня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, від підпису та отримання його копії останній відмовився (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та роздруківкою результатів приладу «Драгер», з яких вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», та результат тестування склав 2,04 проміле (а.с.4); направленням на огляд водія до КУ «ЗОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 січня 2020 року (а.с.5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також факт його проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», його результати (а.с.6-7); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 16.01.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №266418 від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 , містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису та отримання копії відмовився.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки в протоколі відсутній перелік матеріалів, які до нього додаються, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, а саме: ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6810, результат 2,04 %о, також нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Зі змістом протоколу останній був ознайомлений, в протоколі наявні підписи свідків, які були присутні на місці події.

Крім того, зауважень до протоколу та до акту від ОСОБА_1 не надійшло. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП., пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, були запропоновані тестові трубки у запечатаному вигляді на вибір, одну з яких ОСОБА_1 обрав власноруч. Огляд проводився у присутності двох свідків.

Також є безпідставними доводи щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки при перевірці цих доводів апеляційний суд таких порушень не встановив. Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 додатково пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився у присутності двох свідків.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, який був припаркований на узбіччі спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухається, після зупинки якого з автомобіля ніхто не виходив, окрім ОСОБА_1 в салоні автомобіля ніхто не перебував. Більш того, при перегляді відеозапису було встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 пересувався попереду автомобіля патрульної поліції, що також спростовує доводи сторони захисту про те, що працівники поліції під`їхали вже після його зупинки.
Доводи апелянта про те, що пояснення свідків не є доказом та не містять обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було лише пояснень свідків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у його відсутність, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права – одне з підвалин демократичного суспільства – закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 10 квітня 2020 року. Між тим, про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений заздалегідь належним чином, однак до суду не з`явився. Суд першої інстанції неодноразово давав можливість ОСОБА_1 прийняти участь в судовому засіданні, але останній не скористалась своїм правом та ухилявся від участі шляхом подачі клопотань про перенесення розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_1 неодноразово належним чином викликався в судове засідання, а отже суд мав достатні підстави розглядати справу без його участі.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися, передбаченими ст.268 КУпАП, правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак ОСОБА_1 не скористалась правом та не з`явився в судове засідання апеляційної інстанції. Його інтереси в суді апеляційної інстанції представляв захисник-адвокат Стадніченко С.В.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу захисник в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику-адвокату Стадніченку С.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Стадніченка С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 квітня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 937/637/20