Справа № 461/518/17                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/818/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Сеньків Х.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського відділення №1 ПАТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 014-13524-250215 від 25.02.2015 року, згідно з умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний рахунок) грошові кошти у розмірі 3500 доларів США у тимчасове строкове користування до 24 серпня 2015 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення № 181 від 02.10.2015 року «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. Стверджує, що звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. із кредиторською вимогою № 3137493 від 26.10.2015 року, в якій просила просила визнати її кредитором АТ «Дельта Банк» та здійснити виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. повідомив ОСОБА_1 у «Повідомленні про нікчемність правочину» № 8821/2151 від 23.09.2015 року про нікчемність Договору банківського вкладу «Найкращий від Миколая» № 014-13524-250215 від 25.02.2015 року та про відсутність її у Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З наведених підстав, просила зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на затвердження додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 стосовно її включення до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», а Львівське відділення № 1 відшкодувати ОСОБА_1 кошти у розмірі 3500 доларів США. 
Рішененям Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Дельта Банк», яка має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1428,40 грн. 
Рішення суду оскаржив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт стверджує, що спір не підсудний цивільній юрисдикції, оскільки стосується владної функції Фонду щодо визначення осіб, які мають право на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду та визначення розміру гарнтоуваної суми відшкодування, а відтак є публічно-правовим. Зазначає, що позивача включено до Загального реєстру Фондом гарантування на ту суму, яка була визначена Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», тобто на 66,61 грн. Вказує, що кошти на банківський рахунок позивача фактично переведені від іншого кредитора банку – власника великого рахунку ОСОБА_3 , відтак були штучно створені умови для незаконного отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду оскаржила Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт стверджує, що договір банківського вкладу вважається таким, що не був укладеним, оскільки ОСОБА_1 не здійснила у день укладення договору перерахування коштів на рахунок вкладника. Кошти, які надходили на рахунок позивача не є вкладом в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки надходили всупереч умовам договору від третьої особи. З наведених підстав просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  щодо задоволення апеляційних скарг,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що порушені права позивача на одержання коштів за договором вкладу (договору депозиту) у межах граничної суми відшкодування підлягають захисту у спосіб зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника банку, яка має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 014-13524-250215 від 25.02.2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування, а вимога позивача до Львівського відділення №1 АТ «Дельта Банк» не може бути задоволена, оскільки, Львівське відділення № 1 АТ «Дельта Банк» не є юридичною особою, а правовідносини, які стосуються відшкодування коштів за вкладом (договором депозиту) в межах граничної суми відшкодування, визначеної ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 23012 року, складаються без участі банку-боржника, оскільки такий не наділений законом повноваженнями вирішувати питання відшкодування коштів за вкладом (договором депозиту) в межах граничної суми відшкодування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23 лютого 2012 року встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23 лютого 2012 року вклад – кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. Немає таких обмежень і в укладеному позивачем договорі банківського вкладу (депозиту).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23 лютого 2012 року Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, алене більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23 лютого 2012 року Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно з п. 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації Уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 014-13524-250215 банківського вкладу (депозиту) «найкращий від Миколая» на суму 3500 доларів США до 24 серпня 2015 року зі сплатою 5,5 % річних за користування коштами. Відповідно до договору депозиту банк зобов`язувався при настанні дати повернення вкладу або в разі дострокового припинення дії цього договору повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти. Відповідно до п. 1.6 Договору банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 .
Грошові кошти у вказаній сумі на депозитний рахунок № НОМЕР_1 надійшли від ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №46443705 від 25 лютого 2015 року (Т.1, а.с. 79).
02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року №71 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня по 02 вересня 2015 року включно.
03 серпня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду №147 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року.
Постановою Національного банку України №664 від 02 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію АТ «Дельта Банк».
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 02.10.2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, строком на 2 роки з «05» жовтня 2015 року по «04» жовтня 2017 року включно.
В подальшому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення від 20 лютого 2017 року №619 щодо продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з кредиторською вимогою про визнання її кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла на підставі депозитного договору № 014-13524-250215.
Повідомленням Тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» № 8821/2151 від 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Т. 1 а.с. 15).
Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з тих підстав, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Однак, укладення вказаного договору та зарахування коштів на рахунок позивача відбулось до початку віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02.03.2015 року).
Положення п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути застосованими до договору банківського вкладу (депозиту), укладеного між позивачем та АТ «Дельта Банк», оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачу. 
Отже, вклад розміщено на рахунку АТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст.26 З Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, Уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі №802/351/16-а.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду в межах гарантованої суми відшкодування. 
Доводи апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уже зверталася до суду з позовними вимогами зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на затвердження додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства, однак ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року, яка набрала законної сили 16 серпня 2016 року, закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії (Т. 4 а.с. 20-21).
Враховуючи наведене, з метою забезпечити позивачці право на судовий захист та справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за правилами цивільного судочинства.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 461/519/17. 
Покликання в апеляційній скарзі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року у зв`язку з відсутністю у АТ «Дельта Банк» повноважень на укладення правочинів (трансакцій) з перерахувань коштів з поточних рахунків юридичних та/або фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб – клієнтів банку після 16 січня 2015 року на підставі запроваджених обмежень для стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового становища відповідно до постанови Правління НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 року спростовуються матеріалами справи, оскільки зарахування коштів на рахунок позивача відбулось до початку віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації.
Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі закону (ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), незалежно від того, чи проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів АТ «Дельта Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 819/353/16.
Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.
Відтак і права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі №802/351/16-а.
Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про те, що договір не набув чинності та вважається таким, що не був укладеним, спростовуються умовами договору банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року.
Пунктом 2.1 договору банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, скріплення печаткою банку та внесення вкладником суми вкладу. 
Оскільки сторонами підписано договір, а сума вкладу внесена на депозитний рахунок ОСОБА_1 ОСОБА_3 25 лютого 2015 року, тобто, в день підписання договору банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року, що не суперечить законодавству та умовам договору, відтак відсутні підстави для визнання зазначеного договору неукладеним. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Львівське відділення № 1 АТ «Дельта Банк» не є юридичною особою, а правовідносини, які стосуються відшкодування коштів за вкладом (договором депозиту) в межах граничної суми відшкодування, визначеної ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 23012 року, складаються без участі банку-боржника, оскільки такий не наділений законом повноваженнями вирішувати питання відшкодування коштів за вкладом (договором депозиту) в межах граничної суми відшкодування, а відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Львівське відділення № 1 АТ «Дельта Банк» відшкодувати кошти у розмірі 3500 доларів США за договором банківського вкладу (депозиту) № 014-13524-250215 від 25 лютого 2015 року.  
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича– залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Цяцяк Р. П.