ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9508/18                                                                                  Суддя першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2020 року                                                                                       м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що на кінець календарного місяця у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим відбулося формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17 в автоматичному порядку. Відповідач просить суд врахувати, що підставою для нарахування заборгованості був звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік. Також відповідач зазначає, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери за віком. Натомість на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, такі пільги не поширюються. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не брав та звітності за 2017 рік не подавав, у зв`язку з чим у контролюючого органу відсутні підстави для направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року - без змін, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком. Зазначена обставина підтверджується  пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1, що видане 20 липня 2011 року.
Відповідно до витягу з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 082240 від 13 грудня 2012 року позивач із 17 листопада 2011 року зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець. Видом господарської діяльності ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).
Згідно з витягом з реєстрів платників єдиного податку від 13 травня 2015 року № 152653402019 позивач обрав спрощену систему оподаткування.
Відповідач сформував і направив ОСОБА_1 вимогу від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 3520 грн 00 коп. 
Зазначену вимогу позивач оскаржив до ДФС України, однак рішенням від 22 травня 2018 року № 732/0/99-99-11-02-02-75 у задоволенні скарги було відмовлено. 
Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною та скасування. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як пенсіонер за віком. На підтвердження законності направлення оскаржуваної вимоги відповідач посилається на інформацію з комп`ютерної програми АІС «Податковий Блок», однак доказів виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску не надав. 
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Положеннями абз.абз. 1, 5 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція).
Відповідно до абз.абз. 1-4 п. 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:
а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; 
б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; 
в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.
Згідно з абз. 6 п. 8.2 Інструкції у випадках, визначених підпунктами «б» та/або «в» цього пункту, вимога надсилається протягом п`яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати страхових внесків (заборгованість зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені). Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників.
Положеннями абз. 1 п. 8.3 Інструкції передбачено, що вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).
Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17 була сформована на підставі облікових даних з карток особових рахунків страхувальників у зв`язку із наявністю недоїмки зі сплати страхових внесків на кінець звітного періоду. 
Формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) із зазначених підстав та у вказаний спосіб, без проведення перевірки та складення відповідного акту, повністю узгоджується із положеннями п.п. 8.2, 8.3 Інструкції. 
Разом з тим, обов`язковою умовою для направлення вимоги є наявність у платника страхових внесків недоїмки на кінець звітного періоду. Наявність у контролюючого органу права на формування і направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі даних особового рахунку платника, не звільняє від обов`язку довести фактичне виникнення недоїмки та підтвердити законність її нарахування і внесення до особового рахунку.
У відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підтвердження обґрунтованості свого рішення про формування і направлення ОСОБА_2 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17 відповідач разом із відзивом на адміністративний позов надав витяг із інтегрованої картки платника податків з електронної бази ІС «Податковий Блок». Згідно вказаного витягу 09 лютого 2018 року були здійснені нарахування єдиного внеску в розмірі 4224 грн 00 коп. та сплата вказаного внеску в розмірі 704 грн 00 коп. Сума недоїмки складає 3520 грн 00 коп.
Відповідач повідомляє, що відомості про нарахування єдиного внеску став поданий ОСОБА_1 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.
У свою чергу позивач стверджує, що не подавав звітність щодо єдиного внеску за 2017 рік. 
Під час вирішення справи суд першої інстанції правильно виходив з того, що відомості інтегрованої картки платника формуються на підставі звітних документів платника або за наслідками документальної перевірки, тому за відсутності таких доказів правомірність нарахування сум єдиного внеску у сумі 3520 грн 00 коп. є недоведеною. 
Колегія суддів наголошує на тому, що контролюючий орган, посилаючись самостійне визначення позивачем єдиного внеску в звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, не надавав копію того звіту під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи. 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що Головне управління ДФС у м. Києві не довело правомірності внесення до особового рахунку ОСОБА_1 відомостей про виникнення недоїмки зі сплати страхованих внесків у розмірі 3520 грн 00 коп. та, відповідно, правомірності направлення позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року № Ф-51565-17.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що особи, які отримують пенсію за вислугу років, не звільнені від сплати єдиного внеску відповідно до п. 4 ст. 4  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Разом з тим суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1, що видане 20 липня 2011 року, отримує пенсію за віком та відповідно до ІС «Податковий блок» з 02 лютого 2011 року має статус «пенсіонер за віком». 
За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на особливості застосування п. 4 ст. 4  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до осіб, які отримують пенсію за вислугу років. 
Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 09 квітня 2020 року та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       

ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк   

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька