ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
18 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 631/574/15-ц 
провадження № 61-8850св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - прокурор Нововодолазького району Харківської області, 
відповідачі: Знам?янська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_1 , відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент екології та природних ресурсів, 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 4 жовтня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Шевченко Н. Ф., Пономаренко Ю. А., Міненкової Н. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2015 року прокурор Нововодолазького району Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області та Харківської обласної ради звернувся з позовом до Знам?янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_1 , відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент екології та природних ресурсів, про визнання незаконним та скасування рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що Державною екологічною інспекцією в Харківської області у 2013 році проведено планову перевірку додержання вимог природоохоронного законодавства на території ентомологічного заказника місцевого значення «Пересіл», який знаходиться під охороною Знам?янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. 
 
Під час вказаної перевірки встановлено, що на території ентомологічного заказника місцевого значення «Пересіл» Знам?янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області знаходяться земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва реформованого КСП «Іскра», які передані громадянам у приватну власність, у тому числі ОСОБА_1 площею 8,35 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 18 серпня 2000 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Знам?янської сільської ради народних депутатів від 11 липня 2000 року № 12. 
 
Прокурор вказував на те, що рішення про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 8,35 га, яке стало підставою для видачі оскаржуваного державного акта на право приватної власності на землю, виконавчий комітет Знам?янської сільської ради народних депутатів                           11 липня 2000 року не приймав. 
 
Також прокурор зазначав, що в матеріалах технічної документації щодо передачі земельної частки (паю) в натурі та виготовлення державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_1 із земель колективної власності на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка зберігається у відділі Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, міститься рішення X сесії XXIII скликання Знам`янської сільської ради народних депутатів                              від 20 квітня 2000 року. 
 
Вказаним рішенням вилучено із землеволодіння реформованого КСП «Іскра» земельну ділянку площею 8,35 га, що включає в себе земельну ділянку площею 5,75 га, на якій знаходиться об`єкт природно-заповідного фонду і яка виділена в натурі та передана до особистого підсобного господарства ОСОБА_2 без створення юридичної особи. Умови, на яких вилучена земельна ділянка, передана ОСОБА_1 , у вказаному рішенні відсутні.
 
Посилаючись на те, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами    природно-заповідного фонду, прокурор просив:
визнати незаконними та скасувати рішення X сесії XXIII скликання Знам?янської сільської ради народних депутатів від 20 квітня 2000 року «Про виділення в натурі земельної ділянки (пай) ОСОБА_1 »; 
визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Знам?янської сільської ради народних депутатів від 11 липня 2000 року № 12 «Про погодження проекту організації території земельної частки (пай) ОСОБА_1 »; 
визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії II XP № 102935 та скасувати його державну реєстрацію; 
зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 8,35 га у державну власність, а також зобов`язати відділ Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області внести відомості до Державного земельного кадастру про обмеження у використанні земельної ділянки площею 5,75 га на території Знам?янської сільської ради Нововодолазького району, на якій знаходиться об`єкт природно-заповідного фонду, відповідно до рішення XII сесії XXI скликання Харківської обласної ради народних депутатів від 21 травня 1993 року та Положення про етномологічний заказник місцевого значення «Пересіл». 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області                              від 3 березня 2016 року, ухваленим у складі судді Покальчука Ю. М., у задоволенні позову відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 жовтня 2016 року рішення Нововодолазького районного суду Харківської області                              від 3 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. 
 
Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 11 липня 2000 року № 12 «Про погодження проекту організації території земельної частки (паю) ОСОБА_1 ». 

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю серії 11-ХР №102935, виданий ОСОБА_1 18 серпня 2000 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 1289.
 
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,35 га та повернуто її у державну власність. 
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з порушення порядку надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Апеляційний суд також вказував на те, що земельна ділянка площею 8,35 га виділена ОСОБА_1 як власнику сертифіката на право на земельну частку (пай), а тому підстави для визнання недійсним рішення Знам?янської сільської ради народних депутатів від 20 квітня 2000 року відсутні, оскільки вважав, що рішення прийнято в межах повноважень.
 
Щодо вимог прокурора в частині зобов`язання відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області внести відомості до Державного земельного кадастру про обмеження використання земельної ділянки площею 5,75 га, на якій розташований об`єкт природно-заповідного фонду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цих вимог, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» повноваження територіальних органів Держземагенства в частині внесення відомостей до Державного земельного кадастру припинені. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив рішення апеляційного суду Харківської області від 4 жовтня                         2016 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не з?ясував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, а також залишив поза увагою те, що заказники можуть перебувати у власності Українського народу. Крім того, вказував, що представник Державної екологічної інспекції у Харківській області та представник Харківської обласної ради участі в судових засіданнях не брали. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 16 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
Вказану справу передано до Верховного Суду.

 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Апеляційним судом встановлено, що рішенням Харківської обласної ради народних депутатів від 21 травня 1993 року організовано без вилучення земельних ділянок за згодою землекористувачів та землевласників заказник місцевого значення «Пересіл» площею 12,2 га на території колгоспу «Іскра».
 
Цим же рішенням Держуправління охорони навколишнього природного середовища зобов`язано оформити охоронні зобов`язання з господарством на заповідні об?єкти і затвердити Положення про охоронну зону. 

У квітні 1999 року затверджено Положення про ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл» (далі - Положення).
 
Відповідно до пунктів 1.7, 1.8 Положення  межі заказника виносяться в натурі з встановленням державних інформаційно-охоронних знаків затвердженого зразка. Межі заказника наносяться на планово-картографічні матеріали КСП «Іскра» та управління земельних ресурсів Нововодолазького району.
 
До вказаного Положення додано викопіювання з плану землекористування КСП «Іскра» із зазначенням земель ентомологічного заказника місцевого значення «Пересіл».
 
Відповідно до охоронного зобов`язання, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, представник Держуправління екобезпеки в Харківській області на підставі статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передав голові правління КСП «Іскра» під охорону вказаний заповідний об`єкт - ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл» 28 січня 1999 року.
 
Охоронне зобов`язання зареєстроване у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за № 574.
 
Відповідно до охоронного зобов`язання, виданого Міністерством екології та природних ресурсів   України, представник Держуправління на підставі статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передав директору СТОВ «Іскра» під охорону названий заповідний об`єкт - ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл» 30 червня                          2001 року. 
 
Охоронне зобов`язання зареєстроване у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за № МЗе-54-574.
 
У серпні 2003 року затверджено нове Положення про ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл» з додатком карти-схеми заказника.
 
Відповідно до охоронного зобов`язання, виданого Міністерством екології та природних ресурсів України, в.о. начальника Держуправління на підставі статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передав голові Знам`янської сільської ради під охоронуназваний заповідний об`єкт - ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл» 5 серпня 2003 року. 
 
Охоронне зобов`язання зареєстроване у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за № Мзе-54-574.
 
Також апеляційним судом встановлено, що рішенням Х сесії ХХІІІ скликання Знам`янської сільської ради народних депутатів від 20 квітня 2000 року «Про виділення в натурі земельної ділянки (паю) ОСОБА_1 » вилучено із землеволодіння реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» та виділено в натурі згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0038230 ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,35 га. Вказане рішення не містить будь-яких конкретних координат виділеної ОСОБА_1 земельної ділянки. 
 
Рішенням виконавчого комітету Знам?янської сільської ради народних депутатів від 11 липня 2000 року № 12 «Про погодження проекту організації території земельної частки (пай) ОСОБА_1 » погоджено проект організації території земельної частки (пай) ОСОБА_1 , який передбачено передати у приватну власність площею 8,34 фізичних гектарів, в тому числі сіножаті - 2,20 га та 6,15 га пасовищ.
 
У подальшому на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 18 серпня                       2000 року отримав державний акт на право власності на землю                             серії II-XP № 102935.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним  національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга                  статті 19 Конституції України). 
 
Сільські, селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
 
Частинами першою і другою статті 1 ЗК України у редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що земельні відносини в України регулюються цим Кодексом, Конституцією України та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. 
 
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
 
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою створення умов для раціонального використання й охорони земель, рівноправного розвитку всіх форм власності на землю і господарювання, збереження та відтворення родючості грунтів, поліпшення природного середовища, охорони прав громадян, підприємств, установ і організацій на землю.
 
Відповідно до статті 9 ЗК України в редакції 1991 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, серед іншого, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. 
 
Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації. Проект відведення земельної ділянки подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель (стаття 19 ЗК України). 
 
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
 
Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
 
Статтею 22 ЗК України у редакції Кодексу, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки натурі                              (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий акт виданий. 
 
Встановивши, що державний акт на право приватної власності на землю                       серії II-XP № 102935 виданий ОСОБА_1 на підставі рішення неповноважного органу - не сільською радою народних депутатів, а її виконавчим комітетом, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. 
 
Необхідно зазначити, що судом апеляційної інстанції додатково досліджена надана представником ОСОБА_1 технічна документація щодо передачі земельної частки (пай) в натурі та виготовлення державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_1 із земель колективної власності на території Знам?янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до якої апеляційний суд також встановив, що державний акт на право приватної власності на землю виданий на підставі рішення виконавчого комітету, а не на підставі рішення сільської ради народних депутатів. Крім того, за державним актом ОСОБА_1 земельну ділянку передано для введення товарного сільськогосподарського виробництва. 
 
Такі висновки апеляційного суду є правильними. 
 
Доводи заявника щодо відсутності доказів, що спірна земельна ділянка належить до природно-заповідного фонду спростовується матеріалами справи. 
 
Відповідно до акта Державної екологічної інспекції у Харківській області № 932/01/-03/09-11 ентомологічний заказник місцевого значення «Пересіл», який знаходиться під охороною Знам?янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, займає площу 12,2 га та входить до природно-заповідного фонду України, у відношенні до якого встановлено особливий режим охорони і використання природних ресурсів.
 
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що представник Державної екологічної інспекції в Харківській області, а також представник третьої особи в судових засіданнях участі не брали і своєї позиції щодо вирішення справи не висловлювали, такі доводи касаційний суд вважає безпідставними. 
 
У матеріалах справи містяться заяви Державної екологічної інспекції в Харківській області та Департаменту екології та природних ресурсів, в яких як представник Державної екологічної інспекції, так і представник третьої особи позовні вимоги прокурора підтримують в повному обсязі та просять справу розглянути без участі представників. 
 
Неодноразово Знам?янська сільська рада Нововодолазького району Харківської області направляла на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника. 
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. 
 
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Харківської області від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов   	
Судді:  	В. С. Жданова    В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко   М. Ю. Тітов