П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3443/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
09 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Кузьменко Л.В. , 

          розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року            ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ш" від 07.08.2019 року №0074695313.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що податковий борг виник відповідно до  податкових повідомлень-рішень,  узгоджених але не сплачених своєчасно, а саме: податкового повідомлення-рішення №10890-17 від 30.06.2016 року; податкового повідомлення-рішення №11332-17 від 30.06.2016 року; податкового повідомлення-рішення №6325-12 від 30.06.2017 року; податкового повідомлення-рішення №6326-12 від 30.06.2017 року; податкового повідомлення-рішення від 30.04.2018 року №4268920-5302-0909; податкового повідомлення-рішення від   30.04.2018 року  №4268922-5302-0909. За результатами камеральної перевірки Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області складений акт від 25.07.2019 року №1648/09-19-53-13/2837118558 та прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення від 07.08.2019 року №0074695313, яким позивача зобов`язано сплатити штраф в сумі 29179,24 грн. за затримку сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання в сумі 145 896, 20 грн. з земельного податку фізичних осіб.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти викладених скаржником доводів, вважає їх безпідставними, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, відповідно до інтегрованої картки платника АІС "Податковий блок" фізичній особі ОСОБА_1 проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: 29.08.2016 року згідно податкового повідомлення-рішення №10890-17 від 30.06.2016 року на суму 6,82 грн.; проведено нарахування за минулі роки в сумі 15843,32 грн.; проведено нарахування за минулі роки в сумі 27936,38 грн.; згідно податкового повідомлення-рішення №11332-17 від 30.06.2016 року на суму 40032,59 грн.; 29.08.2017 року згідно податкового повідомлення-рішення №6325-12 від 30.06.2017 року на суму 20,46 грн.; податкового повідомлення-рішення №6326-12 від 30.06.2017 року на суму 40032,59 грн.;  згідно податкових повідомлень-рішень від 30.04.2018 року №4268920-5302-0909 на суму 20,46 грн. та №4268922-5302-0909 на суму 40032,83 грн. 

23.03.2018 року Надвірнянським управлінням ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкову вимогу форми "Ф" №1046-53/918 про сплату позивачем податкового боргу у сумі 128567,82 грн., у тому числі з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123877,96 грн., яка була направлена позивачу.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку позивача, з питань своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань до бюджету, визначених п.287.2 статті 287  Податкового кодексу України,  за період з 26.04.2018 року по 22.12.2018 року. 
Відповідно до висновків акту перевірки, контролюючим органом було встановлено порушення термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб, визначених п. 287.3 ст. 287 ПК України.  За результатами перевірки  складений акт  від 25.07.2019 року  про порушення правил сплати (перерахування) податків за №1648/09-19-53-13/2837118558.
На підставі цього акта Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення від 07.08.2019 року №0074695313 про застосування  штрафу  в сумі 29179,24 грн. за затримку сплати  грошового зобов`язання в сумі 145 896.20 грн.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.
Відповідно до вимог пп.14.1.175 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не   сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. (ст.14 ПК України)
Статтею 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2019 р. в адміністративній справі №560/3442/19, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 р., визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області форми "Ф" від 23.03.2018 року №1046-53/918.
Розглядаючи вищезазначену справу та скасовуючи податкову вимогу, суд у справі №560/3442/19  дійшов висновку про те, що визначене податковими повідомленнями-рішеннями  №6326-12 від 30.06.2017 року, №11332-17 від 30.06.2016 року, №10890-17 від 30.06.2016 року,  №7-17 від 30.06.2016, №6-17 від 30.06.2016, №6325-12 від 30.06.2017 року зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123877,96 грн. є неузгодженим, оскільки вказані податкові повідомлення-рішення позивач не отримував, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього податкового боргу та протиправність прийнятої відповідачем податкової вимоги. Судом використаний аналогічний правовий висновок, зроблений   в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №821/122/16.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем  не надано суду копії повідомлень про вручення поштових відправлень з податковими повідомленнями-рішеннями на адресу ОСОБА_1 за відповідною адресою та відмітками про дату отримання.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. 
У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
В силу п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пп.2 п.4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року N 1204,  зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р., дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальною особою, визначеною керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкового повідомлення-рішення форми "Ф" - до корінця податкового повідомлення-рішення).

Таким чином, враховуючи висновки суду у справі №560/3442/19 за участі тих самих  сторін, суд вважає, що нарахування  штрафної санкції за  порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб на підставі податкових повідомлень-рішень  №10890-17 від 30.06.2016 року; №11332-17 від 30.06.2016 року;  №6325-12 від 30.06.2017 року;  №6326-12 від 30.06.2017 року є протиправним, оскільки позивач не отримував вказані рішення, відтак не міг своєчасно їх виконати. 

Що стосується  податкових повідомлень-рішень від 30.04.2018 року №4268920-5302-0909  та  від   30.04.2018 року  №4268922-5302-0909, суд у вищезгаданій справі їм правову оцінку не надавав, оскільки   прийняті вони були  вже після  прийняття скасованої податкової вимоги. 

Так, відповідач надав суду підтвердження того, що вказані податкові повідомлення-рішення за 2018 рік  були направлені позивачу 18.05.2018 року і ним отримані, про що свідчить  повідомлення про вручення, яке додається. 

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що  як вбачається у самих рішеннях, а також видно з повідомлення  пошти,   відповідач направляв поштове відправлення на адресу смт. Білогір`я  вул. Ломоносова 73А,  де позивач з 17.01.2003 року не зареєстрований.

У той же час,  адресою  реєстрації  позивача  є  смт. Білогір`я  провулок Ринковий,7 і попередні рішення податкового органу надсилались саме на цю адресу. Крім того, у акті перевірки  також вказано цю адресу.
Однак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зі змісту наданих податковим органом квитанції Укрпошти та копії повідомлення про вручення  поштового відправлення неможливо зробити висновок про те, що  вказане відправлення містило саме ці два податкові повідомлення-рішення за 2018 рік.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про непідтвердження направлення на адресу позивача  податкових повідомлень-рішень від 30.04.2018 року №4268920-5302-0909  та  №4268922-5302-0909, відтак вони також не вважаються належним чином врученими, а тому податкове зобов`язання, нараховане згідно з цими рішеннями податковим органом, не є узгодженим. 

Відповідно до статті 287 ПК України  земельний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пункт 126.1 статті 126 ПК України передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачає негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. 
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено на контролюючі органи.
У той же час,  оскільки податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховане податкове зобов`язання, ним  не отримані  з вини податкового органу,  платника не може бути піддано штрафній санкції  за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання, оскільки  узгодження не відбулось. Інакше кажучи, оскільки строк погашення податкового зобов`язання до позивача не застосовується, штрафи, передбачені пунктом 126.1 статті 126 ПК України  до нього теж застосовані бути не можуть.
З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що існують усі підстави для визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області форми "Ш" від 07.08.2019 року №0074695313 про нарахування штрафних санкцій в сумі 29179,24 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції у цій справі фактично зводяться до правової переоцінки обставин у справі та дослідження доказів, які були предметом оцінки судом у ході розгляду справи. Таким чином, враховуючи встановлені обставини з дослідженням в судовому процесі доказів на їх підтвердження, суд дійшов правильного висновку про протиправність спірного податкового повідомлення –рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  09 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Кузьменко Л.В.