ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2020 р.           Справа№ 910/16173/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 23.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної акціонерної холдингової компанії "Артем"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 (повний текст рішення складено 23.03.2020)
у справі №910/16173/19 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Державної акціонерної холдингової компанії "Артем"
до  1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс"
     2) Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "АРТЕМ - БАНК" Шевченка А.М.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Акціонерного товариства "Банк Січ"
про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" та Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "АРТЕМ -БАНК" Шевченка А.М. про визнання недійсним договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги  Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч нормам чинного законодавства відповідачем 2 було перевищено обсяг цивільної дієздатності та повноважень на укладення договору № 11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/16173/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи в позові, суд виходив з недоведеності наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання угод (їх частин) недійсними.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Державна акціонерна холдингова компанія "Артем" подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/16173/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому, скаржник вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки наданим позивачем доказам, зокрема, протоколу електронних торгів №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 03.04.2019, на який йде посилання в п.3 договору про відступлення права вимоги від 02.05.2019, не надано оцінки пулу активів AT «Артем-Банк», що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання, фізичними особами та дебіторської заборгованості за номером лоту F04GL41928 та Публічний паспорт активу за посиланням http://torgi.fg.gov.Ua/catalog/krediti/at_-artem-bank/l95559/index.php?lang=ua. Позивач стверджує, що у відповідача 2 (AT «Артем-Банк») відсутній необхідний обсяг повноважень для укладення договору №llUA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги ПАТ «Артем-Банк» до ТОВ «ФК «Соната Фінанс» за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, оскільки до відповідача 2 не перейшло право вимоги за договором про заставу майнових прав №19/12 від 29.10.2014 та укладеного на його виконання договору цесії (відступлення права вимоги) від 29.10.2014, які випливають із договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не застосовано норми матеріального права, які регулюють припинення застави у відносинах сторін, а саме статтю 202 Господарського кодексу України, статтю 606, частину 1 статті 631 Цивільного кодексу України, абзац 6 частини 1 статті 28, статтю 49 Закону України "Про заставу", а також не з`ясовано обставини щодо припинення застави за укладеними між сторонами у справі договорами застави майнових прав від 29.10.2014 №19/12 та цесії від 29.10.2014; тобто, судом не з`ясовано відповідно до вимог закону та умов договору застави, чи припинилась застава, надана відповідачем 2 в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 та дату такого припинення. Також позивач вказує, що судом першої інстанції здійснено неправильне тлумачення ст. 514 ЦК України у відносинах, що виникли між відповідачем 1 та відповідачем 2 на підставі договору №llUA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019. Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про преюдиціальність обставин встановлених у судових рішеннях у справі №910/16065/18 щодо набуття права вимоги ТОВ "ФК "Соната Фінанс" до ДАХК "Артем" за договором №llUA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про неможливість надання преюдиціального значення висновку суду у справах №910/16879/16 та №910/12965/16 про те, що до ПАТ "Артем Банк" не перейшло право вимоги до ДОХК "Артем", посилаючись на те, що вказані висновки суду є встановленою судом обставиною, а не правовою оцінкою, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/16173/19; апеляційну скаргу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому відповідач 1 вказує на те, що позивачем не наведено будь-яких підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 02.05.2019; на думку відповідача 1, у даній справі позивач повторно намагається переглянути обставини справи, встановлені у справі №910/16065/18 щодо набуття права вимоги ТОВ "ФК "Соната Фінанс" до ДАХК "Артем" за договором №llUA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому третя особа вказує на те, що судом вірно встановлено, що у зв`язку з погашенням ПАТ "Артем Банк" заборгованості ДАХК "Артем" перед ПАТ "Банк Січ" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 в повному обсязі за рахунок майнових прав, переданих товариством "Артем Банк" в заставу товариству "Банк Січ", відбулась заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012, тобто товариством "Артем Банк" було набуто статусу кредитора за таким договором та відповідно до нього перейшло право вимоги до ДАХК "Артем".
У відповідях на відзиви на апеляційну скаргу відповідача 1 та третьої особи позивач заперечував проти доводів відповідача 1 та третьої особи з підстав їх необґрунтованості, позивачем викладено обставини аналогічні тим, які зазначено в апеляційній скарзі.
В судове засідання апеляційної інстанції 23.06.2020 представники відповідача 2 та третьої особи не з`явились.
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення сторонам, третій особі.
Оскільки явка представників сторін, третьої особи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників відповідача 2 та третьої особи.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/16173/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача 1 заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
12.10.2012 між Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (банк) та Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №19/12, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінію, яка надається в Євро, та надав кредит за рахунок кредитної лінії, а позичальник зобов`язався використати кредити на цілі, зазначені в пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитами (згідно додаткової угоди №3 від 22.11.2012 до даного договору), виконувати інші умови цього договору і повернути позивачу заборгованість за кредитною лінією згідно графіку, передбаченого додатком № 1 до цього договору.
29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (кредитор, Сторона-1) та Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" (Сторона-2, новий кредитор) було укладено договір №252/14 про відступлення права вимоги, у відповідності до п. 1 якого Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" передало, а Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" прийняло всі права Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк", як кредитора, за зобов`язаннями Державної акціонерної холдингової компанії "Артем", що виникли на підставі договору №19/12 від 12.10.2012 в сумі 1229651,07 Євро та в сумі нарахованих і несплачених процентів за період з 01.08.2014 по 28.10.2014 включно у розмірі 40477,42 Євро, тобто право вимоги щодо отримання коштів в повному обсязі відповідно до умов вказаного договору кредитної лінії.
28.11.2014 між Публічним акціонерним товариство "Банк Січ" та Державною акціонерною холдинговою компанією "Артем" було укладено договір №20 про внесення змін до кредитного договору №19/12 від 12.10.2012, відповідно до умов якого позикодавцем за кредитним договором визначено Публічне акціонерне товариство "Банк Січ".
Договором №29 від 15.10.2015 про внесення змін до кредитного договору №19/12 від 12.10.2012 Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" та Публічне акціонерне товариство погодили, що строк дії кредитної лінії за вказаним договором закінчується 30.11.2015, сума кредиту, яка підлягає погашенню відповідачем становить 1229651,07 Євро.
29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (заставодавець) було укладено договір №19/12 про заставу майнових прав, у відповідності до п.1.1 якого, у порядку та на умовах, передбаченим цим договором забезпечуються всі вимоги заставодержателя, як кредитора за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, позичальником за яким є ДАХК "Артем" зі всіма змінами та доповненнями до нього, що укладені та можуть бути укладені протягом його дії у майбутньому.
Згідно п.3.1 даного договору, предметом застави є право вимоги грошових коштів, яке виникло і належить заставодавцю у відповідності до SWIFT - підтвердження про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014 до генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012, укладеної між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк".
Угодою про зміни і доповнення №141015/1 від 15.10.2015 до договору застави майнових прав №19/12 від 29.10.2014 Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" було погоджено, що заставою забезпечуються вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Січ", що випливають з договору №19/12 від 12.10.2012, зі всіма змінами та доповненнями до нього, зокрема зобов`язання боржника - відповідача повернути до 30.11.2015 суму кредиту у розмірі 1229651,07 Євро.
29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (поручитель) було укладено договір поруки №252-1/14 у відповідності до умов якого поручитель - Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором - Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" по зобов`язаннях позичальника - відповідача по договору №19/12 від 12.10.2012, а також договорами про внесення змін та доповнень до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту).
29.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (цедент) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого цемент - Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" передало, а банк - Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" прийняло право вимоги отримання міжбанківського вкладу (депозиту) в сумі 1275000,00 Євро, що належать Публічному акціонерному товариству "Артем-Банк" за SWIFT-підтвердженням про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014 до генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012 про надання міжбанківського депозиту, укладеної між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк". Цей договір укладено на підставі договору №19/12 застави майнових прав від 29.10.2014.
Пунктом 2.1 даного договору було погоджено, що при отриманні Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" права вимоги отримання суми міжбанківського депозиту, що передбачене у пункті 1.1 цього договору, Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" має право направити грошові кошти, які належать йому в результаті переведення на Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" заставлених майнових прав, в рахунок погашення заборгованості позичальника за договором №19/12 від 12.10.2012.
29.10.2014 на виконання п. 3 договору №252/14 про відступлення права вимоги від 29.10.2014 було здійснено відступлення права вимоги у валюті виданого кредиту шляхом безготівкового перерахування в день підписання договору Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" суми коштів у розмірі 1270128,49 Євро Публічному акціонерному товариству "Артем-Банк" на рахунок №373939781 в Публічному акціонерному товаристві "Артем-Банк".
Договором №8 від 15.10.2015 про внесення змін до договору поруки №252-1/14 від 29.10.2014 сторони погодили викласти абзац 5 розділу "Визначення та тлумачення термінів", пункт 1.1 даного договору, в наступній редакції: «Зобов`язанням є - зобов`язання позичальника перед кредитором, що випливає з кредитного договору №19/12 від 12.10.2012 та договорів про внесення змін та доповнень до цього договору, які можуть бути укладені в майбутньому, а саме: здійснити погашення кредиту у розмірі 1229651,07 Євро та сплачувати проценти у розмірі 13,5% річних за договором №19/12 від 12.10.2012. Кінцевий строк виконання відповідно до договору №19/12 від 12.10.2012 не пізніше 30.11.2015; сплатити кредитору штраф, пеню, комісійні винагороди у розмірі та в строки, визначені кредитним договором №19/12 від 12.10.2012».
У зв`язку з невиконанням станом на 30.11.2015 Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості у розмірі 1229651,07 Євро за договором №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін та доповнень до нього) листом від 01.12.2015 вих. №1682/11 Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" зверталось до Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" з вимогою сплатити дану заборгованість, а також сплатити проценти у розмірі 41387,02 Євро. Також у даному листі Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" повідомило Публічне акціонерне товариство "Артем-Банк" про те, що у випадку несплати суми загальної заборгованості у розмірі 1271038,09 Євро, Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" на підставі договору №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 набуває право договірного списання грошових коштів в сумі 1271038,09 Євро за рахунок коштів, розміщених Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" в ПАТ "Банк Січ" у відповідності до генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012 та SWIFT-підтвердження про надання міжбанківського депозиту №113/14 від 29.10.2014, до генеральної угоди про порядок здійснення міжбанківських операцій №200412/GА/1 від 20.04.2012, укладеної між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк". Відповідно до договору поруки №252-1/14 від 29.10.2014, вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Січ", які випливають з договору №19/12 від 12.10.2012 (з урахуванням змін та доповнень до нього), підлягають задоволенню (виконанню) Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк", як поручителем, в день отримання цієї вимоги.
01.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" та Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк було укладено акт звірки зобов`язань до договору цесії від 29.10.2014, яким визначено, що станом на 01.12.2015 заборгованість відповідача за договором №19/12 від 12.10.2012 становить 1229651,07 Євро, заборгованість за процентами становить 41387,02 Євро. Загальна сума заборгованості відповідача становить 1271038,09 Євро.
Згідно з договором цесії від 29.10.2014 Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" направляє кошти міжбанківського депозиту в сумі 1 275 000,00 Євро, отримані від банку на погашення загальної заборгованості позичальника перед Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" за договором №19/12 від 12.10.2012 за кредитом та нарахованими, несплаченими процентами в сумі 1 271 038,09 Євро. Залишок депозиту в сумі 3 961,91 Євро та проценти, нараховані за міжбанківським депозитом в сумі 41 092,19 Євро Публічне акціонерне товариство "Банк Січ" перераховує позивачу згідно договору міжбанківського депозиту.
02.05.2019 між Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" (продавець/первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" (покупець/новий кредитор) було укладено договір №11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги, згідно п.1. якого продавець/первісний кредитор відступає покупцю/новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до контрагентів банку, які мають перед банком не закриту дебіторську заборгованість, зазначених у додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, перелік яких наведено в реєстрі в Додатку №1 до цього договору (основні договори). Новий кредитом сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором.
У відповідності до п.2 договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019, новий кредитор в день укладання цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, вказаних у додатку №1 до цього договору та інших прав, що не суперечать чинному законодавству України та укладеним основним договорам. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення. Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
Пунктом 3 договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 визначено, що права вимоги за основними договорами, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, який є предметом електронного аукціону, результати якого оформлені протоколом електронних торгів №UA-EA-2019-03-25-000058-b від 03.04.2019, переможцем якого визнаний новий кредитор. Загальна сума, яка підлягає сплаті новим кредитором за лотом, як переможцем електронних торгів Публічним акціонерним товариством "Артем-Банк" складає 5960000 грн.
В п.5 договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 сторони погодили, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує банку кошти в сумі 481075,64 грн (не оподатковується податком на додану вартість). Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набрання чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п.15 договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019).
Виходячи зі змісту додатку №1 до договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 за вказаним правочином первісним кредитором було відступлено, в тому числі, право вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк"  Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором № 19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до норми 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; іншими способами, передбаченими законом.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України). 
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України).
За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст  правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. 
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 Цивільного кодексу України).
За загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідачем 2 було перевищено обсяг цивільної дієздатності та повноважень на укладення договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором № 19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Заперечуючи проти позову, відповідач 1 посилався на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" було правомірно набуто право вимоги до позивача за кредитним договором №19/12 від 22.12.2012, а підстави для визнання договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
В силу ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, за договором відступлення права вимоги кредитором може бути передано новому кредитору саме наявні в нього права вимоги до боржника.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично підставою для визнання договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012 визначено відсутність у відповідача 2 права вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.
Колегією суддів встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/16065/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" про стягнення заборгованості за договором №19/12 від 12.10.2012.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі №910/16065/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 та постановою Верховного Суду від 30.01.2020, позов задоволено повністю та стягнуто з Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" на користь Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" заборгованість у розмірі 1271038,09 Євро.
При цьому, при розгляді даної справи, судами було встановлено, що заборгованість Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" перед Публічним акціонерним товариством "Банк Січ" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 була погашена за рахунок майнових прав, переданих Публічним акціонерним товариством "Артем Банк" в заставу Публічному акціонерному товариству "Банк Січ", тобто, відбулось звернення стягнення на заставлене майно (депозитні кошти), у зв`язку з чим відбулась заміна кредитора у зобов`язанні за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012. Тобто у зв`язку з погашенням заборгованості Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012, Публічним акціонерним товариством "Артем Банк" було набуто статусу кредитора за таким договором та відповідно до нього перейшло право вимоги до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем".
Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).
Обов`язок держави у забезпеченні права кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у    Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини договірних Сторін.
Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України", no. 24465/04 від 19.02.2009, "Пономарьов проти України", no.3236/03 від 03.04.2008).
Отже, у даному випадку, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 у справі №910/16065/18, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 та постановою від 30.01.2020 Верховного Суду, яким встановлено наявність у Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" права вимоги до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" за кредитним договором №19/12 від 12.10.2012 та договором застави.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо неможливості надавати преюдиціальне значення викладеним в судових рішеннях у справах №910/16879/16 та №910/12965/16 висновкам про те, що договір застави майнових прав №19/12 від 29.10.2014 з 01.12.2015 не діяв, а тому він не міг бути належною правовою підставою для списання коштів в рахунок погашення кредитного зобов`язання Державної акціонерної холдингової компанії "Артем", а як наслідок до Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" не перейшло право вимоги до Державної акціонерної холдингової компанії "Артем", оскільки вказані обставини є висновками суду - правовою оцінкою, встановлених ними обставин, а не самими обставинами, встановленими судовими рішеннями. 
Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 30.01.2020 у справі №910/16065/18.
Також судом касаційної інстанції у справі №910/16065/18 спростовано доводи позивача про те, що у спірних правовідносинах відбулось поєднання боржника та кредитора в одній особі.
Зазначені обставини вказують на необґрунтованість твердження позивача про відсутність у відповідача 2 станом на момент укладання оспорюваного правочину права вимоги до позивача за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012.
Доводи апелянта про неможливість надання преюдиціального значення у даній справі обставинам, встановленим у справі №910/16065/18, посилаючись на те, що предметом спору у справі №910/16065/18 є стягнення з ДАХК "Артем" заборгованості за зобов`язаннями за договором кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, яка визначена позивачем в сумі 1271038,09 Євро, тоді як відповідно до Публічного паспорту активу за номером лоту F04GL41298 предметом торгів було право вимоги за договором №29/01/16-1 від 30.09.2016 на грошові кошти (заборгованість) 34855644,50 грн, не приймаються судом до уваги, оскільки у відповідності до додатку №1 до договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b від 02.05.2019 (витяг якого міститься в матеріалах справи) відповідачем 2 відступлено відповідачу 1, а відповідачем 1 набуто права вимоги відповідача 2 до ДАХК "Артем" за договором застави майнових прав №19/12 від 29.10.2014 до кредитного договору №19/12 від 12.10.2012 (залишок заборгованості 34855644,50 грн).
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не було доведено суду наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання угод (їх частин) недійсними, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" про визнання недійсним договору №11UA-EA-2019-03-25-000058-b про відступлення права вимоги від 02.05.2019 в частині відступлення права вимоги  Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс" за договором №19/12 про заставу майнових прав від 29.10.2014 до договору кредитної лінії №19/12 від 12.10.2012, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної акціонерної холдингової компанії "Артем" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 у справі №910/16173/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/16173/19 повернути Господарському суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.07.2020.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир