ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 404/7934/17
провадження № 51-1049км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 , 
прокурора                            ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року, постановлені у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.
На підставі частини 5 статті 74, частини 1 статті 49 КК ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 листопада 2017 року о 01 год 30 хв, на подвір`ї біля квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_7 , умисно наніс йому один удар рукою у голову, та після того, як потерпілий впав на землю, удари ногами у обличчя та один удар у вухо, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений не погоджується із судовими рішеннями, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність  просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК.
На обґрунтування своїх вимог засуджений не погоджується з оцінкою судами доказів, покладених в основу його обвинувачення. 
Крім того, засуджений зазначає, що доручення про проведення досудового розслідування та постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, відкритті стороною обвинувачення, не підписані керівниками прокуратур, а відтак прийняті на досудового розслідуванні процесуальні рішення, постановлені поза межами процесуальних повноважень. 
Апеляційний суд на вищезазначені порушення уваги не звернув, попри посилання на них захисником у поданій апеляційній скарзі, та їх не усунув, внаслідок чого ухвала апеляційного суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не відповідає. Крім того, безпідставно не задовольнив суд клопотання захисника, подане у порядку статті 404 КПК, про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення без зміни. Стверджував про законність та обґрунтованість судових рішень, що оскаржуються.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6  у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК, тобто у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.
В основу рішення про визнання винуватості судами покладено показання потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколи проведення слідчих експериментів від 08 листопада 2017 року з фототаблицями за участю потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час яких вони розповіли про обставини нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому, а також висновками експертів від 06 листопада 2017 року № 1474 та від 22 листопада 2017 року № 1559/1474.
Не погоджуючись із судовим рішенням місцевого суду, захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, у якій, у тому числі, наводив доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, аналогічні наведеним у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 .
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою сторони захисту, ретельно перевірив доводи викладені у ній, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 КПК, з чим погоджується і колегія суддів. 
Твердження засудженого про відсутність у постанові про призначення групи прокурорів та дорученні на проведення досудового розслідування підписів осіб, які їх складали, спростовуються матеріалами кримінального провадження, які містять процесуальні документи з відповідними підписами у них (аркуші справи 5 та 9, том 1). Крім того, з протоколу про надання підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_11 доступу до матеріалів досудового розслідування від 06 грудня 2017 року вбачається, що сторона захисту ознайомилася з ними у повному обсязі, при цьому жодних зауважень, доповнень, клопотань не заявляла. Не порушували відповідного питання ані засуджений, ані його захисник в суді першої інстанції. 
Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про недотримання апеляційним судом вимог частини 3 статті 404 КПК, оскільки із журналу судового засідання вбачається, що апеляційним судом заявлене клопотання вирішено у порядку частини 4 статті 371 КПК, з огляду на зміст частини 3 статті 404 цього Кодексу, згідно з яким умовою повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції, які вже розглядались у суді першої інстанції, є їх неповне дослідження або допущення порушень під час такого дослідження. При цьому відмова у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає приписам статей 50, 65 КК, є справедливим та домірним вчиненому, а рішення про звільнення від нього ґрунтується на вимогах частини 5 статті 74, частини 1 статті 49 КК.
За встановлених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень за доводами засудженого, а тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3