КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

            ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа № 755/20670/19 Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.  
Апеляційне провадження № : 22-ц/824/7032/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
16 червня 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
Судді доповідача                                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                                 Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката Патрик Ганни Григорівни - представника  Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України (МТСБУ)  на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно ( Транспортного ) Страхового бюро України про стягнення пені за прострочення страхового відшкодування, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Моторно (Транспортного) Страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення пені за прострочення страхового відшкодування, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.
В обґрунтування позову зазначила, що19 травня 2017 рокусталося ДТП за участю автомобіля Тойота Корола д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля ВАЗ 21114 д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
На час вчинення ДТП автомобіль Тойота Корола д.н. НОМЕР_1 не відносився до переліку забезпечених транспортних засобів страхувальника. 
07 червня 2017 року в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач своєю заявою повідомила відповідача про настання страхового випадку та просила відшкодувати завдану їй шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
Згідно відповіді листа МТСБУ, транспортний засіб марки Тойота з державним номерним знаком  НОМЕР_3  був застрахований відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ7900064 виданий страховою компанією ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
Враховуючи зазначене відповідач запропонував позивачу звернутись із заявою до зазначеної страхової компанії щодо відшкодування заподіяної шкоди.
23 серпня 2017 року позивач звернулась з повторною заявою до відповідача, зазначила, що приймаючи рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, МТСБУ допустило помилку під час перевірки даних стосовно автомобіля Тойота Корола , на підставі чого відмовила у виплаті страхового відшкодування.
Просила переглянути питання щодо виплати страхового відшкодування.
01 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до  Яготинського районного суду Київської області з позовом до МТСБУ, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року стягнуто з МТСБУ на користь позивача 30 613,03 грн. матеріальної шкоди, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача виплата страхового відшкодування була здійснена 24 травня 2019 року у загальній сумі 31 253,03 грн.
При цьому, страхова компанія була зобов`язана прийняти рішення про виплату (або відмову у виплаті) страхового відшкодування не пізніше ніж 07 вересня 2017 року.
Просила суд стягнути з відповідача на свою користь: 17 381,47 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування; 5 813,41 грн. інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 1 572,59 грн. три відсотки річних за прострочення виплати страхового відшкодування, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.
04 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що зі змісту заяви позивача до МТСБУ від 07 червня 2017 року вбачається, що заявниця викладаючи обставини ДТП у п. 3 цієї Заяви сама допустила помилку вказавши неправильний номер транспортного засобу автомобіля іншого учасника ДТП, що й стало підставою для прийняття рішення МТСБУ про відмову у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується копією листа МТСБУ №3.1-05/16876 від 18 червня 2017 року, а в подальшому з будь-якими заявами про поновлення провадження у справі та надання додаткових пояснень в МТСБУ не зверталась, звернувшись безпосередньо 01 серпня 2017 року до Яготинського районного суду Київської області. 
Посилаючись на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зазначає, що повторне звернення в МТСБУ надійшло від позивача після відкриття провадження у справі Яготинським районним судом Київської області, що випливає з копії її заяви від 23 серпня 2017 року, яка долучена до позовної заяви. 
Отримавши копію судового рішення від 12 березня 2019 року МТСБУ в межах встановленого законом строку здійснило регламентну виплату позивачці 24 травня 2019 року. 
Таким чином МТСБУ у повному обсязі виконало зобов`язання перед позивачем за рішенням суду, а тому підстав для задоволення позову не вбачає. 
Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені у відповідності до положень ст. 258 ЦК України.
11 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що заява про виплату страхового відшкодування із необхідними документами була подана МТСБУ 07 червня 2017 року.
Позивач вважає, що відповідач повинен був здійснити виплату не пізніше 07 вересня 2017 року.
14 лютого 2020 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог з підстави викладених у відзиві на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь позивача пеню за прострочення сплати регламентної виплати у розмірі 4 777,30 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1570,00 грн.; індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 5813,41 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Патрик Г.Г. представник МТСБУ подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що МТСБУ не порушувало прав позивача, а при здійсненні регламентної виплати керувалось Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Посилається на те, що зі змісту заяви позивача від 07 червня 2017 року заявниця викладаючи обставини ДТП у п. 3 Заяви сама допустила помилку вказавши неправильний номер транспортного засобу автомобіля іншого учасника ДТП, що й стало підставою для прийняття рішення МТСБУ про відмову у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується копією листа МТСБУ №3.1-05/16876 від 18 липня 2017 року, а в подальшому з будь-якими заявами про поновлення провадження у справі та надання додаткових пояснень в МТСБУ не зверталась, а звернувшись безпосередньо 01 серпня 2017 року до Яготинського районного суду Київської області. 
Посилаючись на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» апелянт зазначила, що повторне звернення в МТСБУ надійшло від позивача після відкриття провадження у справі Яготинським районним судом Київської області, що випливає з копії її заяви від 23 серпня 2017 року, яка долучена до позовної заяви.
Оскільки повторна заява надійшла в період розгляду цивільної справи у МТСБУ були всі підстави відкрити та зупинити вирішення питання про виплату відшкодування до отримання судового рішення.
Отримавши копію судового рішення від 12 березня 2019 року МТСБУ в межах встановленого законом строку здійснило регламентну виплату позивачу 24 травня 2019 року. 
Апелянт зазначає, що МТСБУ у повному обсязі виконало зобов`язання перед потерпілою особою за рішенням суду, а тому підстав для задоволення позову відповідач не вбачає. 
15 червня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу МТСБУ.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що за змістом заяви позивача на адресу відповідача про страхове відшкодування, яка датована 07 червня 2017 року, позивач просила визначити суму страхового відшкодування. 
Відповідно до п. 1 цієї заяви позивач вказала реєстраційний номер автомобіля Тойота Корола винної у ДТП особи -  НОМЕР_1 . При цьому, у п. 3 заяви позивач вказала, що винна у ДТП особа керувала автомобілем Тойота Корола з держаним номерним знаком - НОМЕР_3 . (а.с. 12).
При цьому, згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ станом на 19 травня 2017 року, саме автомобіль з державним номерним знаком  НОМЕР_1  не є забезпеченим транспортним засобом (а.с. 13).
Листом від 18 липня 2017 року МТСБУ повідомило позивача про те, що згідно інформації Централізованої бази даних МТСБУ по відношенню до транспортного засобу марки Тойота з державним номерним знаком  НОМЕР_3  був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ7900064 виданий страховою компанією ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Враховуючи зазначене відповідач запропонував позивачу звернутись із заявою до зазначеної страхової компанії щодо відшкодування заподіяної шкоди (а.с. 13).
За змістом заяви позивача від 23 серпня 2017 року вона просила переглянути позицію щодо виплати страхового відшкодування посилаючись на те, що підставою МТСБУ для відмови у виплаті страхового відшкодування є невірна інформація, оскільки при формуванні запиту до Централізованої бази даних МТСБУ відповідач помилково вказав невірні державні номери автомобіля Тойота Корола, а саме замість НОМЕР_1 вказано НОМЕР_3 (а.с. 14).
При цьому, зі змісту наявного в матеріалах справи викопіювання з офіційного сайту судової влади вбачається, що 01 серпня 2017 року позивач звернулась до Яготинського районного суду Київської області із позовом до МТСБУ та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП (а.с. 30).
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з МТСБУ 30 613,03 грн. матеріальної шкоди та 640,00 грн. судового збору, а всього 31253,03 грн. Також із винної у ДТП особи стягнуто 10000,00 грн. моральної шкоди та судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с. 16-18).
Вказаним рішення суду, зокрема, встановлено, що за створеним МТСБУ запитом на наявність забезпечення страхування, номерний знак автомобіля Тойота вказано як НОМЕР_3 , а не НОМЕР_1 , що потягло за собою надання невірних відомостей стосовно наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Після звернення  позивача до МТСБУвиплат не надійшло.
Зі змісту виписки по картковому рахунку позивача, зарахування коштів в сумі 31 253,30 грн. за рішенням Яготинського районного суду Київської області на картковий рахунок позивача було здійснене відповідачем 24 травня 2019 року (а.с. 15).
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції зазначив, що оскільки саме дії відповідача призвели до невірного визначення ідентифікації транспортного засобу, та як наслідок невиплати матеріальної шкоди позивачу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати регламентної виплати. При цьому, суд з урахуванням посилання відповідача на положення ст. 258 ЦК України визначив період за який підлягає стягненню пеня, а саме з 16 грудня 2018 року по 24 травня 2019 року на суму 30 613,03 грн., що дорівнює 4 777,30 грн. 
Розраховуючи суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач мав здійснити регламентну виплату не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто останнім днем виплати було 05 вересня 2017 року, однак регламентна виплата була сплачена відповідачем лише за рішенням суду 24 вересня 2019 року. Таким чином, відповідний розрахунок мав би здійснюватися за період з 06 вересня 2017 року по 24 травня 2019 року.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення з відповідача пені у розмірі 4777,30 грн., 3% річних на суму 1570,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5813,41 грн. підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.
Відповідно до положень ст.ст. 3, 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, МТСБУ, потерпілі.
За змістом ст.ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. 
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що позивач сама допустила помилку у заяві вказавши неправильний номер транспортного засобу автомобіля іншого учасника ДТП враховуючи наступне.
 Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.
Колегія суддів вважає, що МТСБУ  не надало позивач належну консультаційну допомогу, що спричинило порушення справ останнього. 
Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. 
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у межах строку визначеного законом, тобто в межах 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (07 червня 2017 року), а саме 18 липня 2017 року прийняв рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що перебіг строку виплати страхового відшкодування припинився на час розгляду справи в суді та збільшився строку сплати регламентної виплати з урахування того, що повторна заява позивача надійшла 23 серпня 2017 року, враховуючи наступне.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач у строк до 90 днів прийняв рішення про відмову у сплаті регламентної виплати, тож розгляд справи про стягнення цієї регламентної виплати не впливає на перебіг строку виплати відшкодування, адже своє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач вже прийняв до звернення позивача до суду із відповідним позовом. Не може бути припинений перебіг строку виплати відшкодування, який в даній конкретній ситуації вже був вичерпаний шляхом прийняття відповідачем свого рішення.
Те саме стосується і посилань апелянта на повторне звернення позивача до МТСБУ із заявою від 23 серпня 2017 року. 
Крім того, чинним законодавством не передбачено подання повторної заяви, і що з повторної заяви може відраховуватись наступний 90 денний строк. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок збільшення кількості днів прийняття страховиком рішення у разі порушення строку подачі заяви або інших документів, однак в даному випадку рішення відповідач прийняв і вважав наданих документів достатніми для прийняття такого рішення.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року підтверджено, що МТСБУ мало здійснити позивачу регламентну виплату і це відшкодування у розмірі 30 613,03 грн. було стягнуто з відповідача лише рішенням суду, що вказує на те, що відповідач дійсно неправомірно відмовив позивачу у здійсненні регламентної виплати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у простроченні здійснення регламентної виплати наявна вина МТСБУ, оскільки підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме дії відповідача призвели до невірного визначення ідентифікації транспортного засобу, оскільки з невідомих причин відповідач здійснив ідентифікацію автомобіля за д.н.з. вказаним у п. 3 заяви позивача, у якому викладено фабулу дорожньо-транспортної пригоди. 
Натомість відповідач не звернув уваги на те, що у п. 1.1. заяви, де вказуються саме ідентифікуючі дані транспортного засобу, позивачем було вірно вказано реєстраційний номер автомобіля, і такий д.н.з. авто. 
Колегія суддів вважає, що МТСБУ поверхнево та недбало розглянуло заяву позивача, не вчинило жодних дій на визначення правильного державного номеру автомобіля Тойота Корола, не звернулось до позивача для отримання інформації, задля встановлення фактичних обставин справи. 
Колегія суддів вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що вони ідентичні позиції, яку відповідач вказав у відзиві на позовну заяву.
Усі доводи апелянта ґрунтуються на тому, що МТСБУ не порушувало порядок регламентної виплати, здійснила її у строк відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване рішення, встановив, що відмова позивача у здійсненні регламентної виплати була неправомірною, що стало наслідком порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Враховуючи, що за порушення законних прав настає відповідальність у визначено закону порядку, позивач просив стягнути пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати регламентної виплати, врахувавши посилання сторони відповідача на положення ст. 258 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 258, 267 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача пені в межах одного року до часу звернення до суду із цим позовом та ураховуючи, що фактично сплата страхового відшкодування відбулась 24.05.2019 року.
Розраховуючи суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач мав здійснити регламентну виплату не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто останнім днем виплати було 05 вересня 2017 року, однак регламентна виплата була сплачена відповідачем лише за рішенням суду 24 травня 2019 року. Таким чином, відповідний розрахунок мав би здійснюватися за період з 06 вересня 2017 року по 24 травня 2019 року.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Патрик Ганни Григорівни - представника  Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України (МТСБУ)  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач                                                                                    Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                                         Т.О. Невідома

                                                                                                                     А.А. Пікуль