Справа № 129/3483/19
Провадження № 22-ц/801/1349/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року	Справа № 129/3483/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Ковальчука О. В.,
суддів :                 Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
за участю секретаря Куленко О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про скасування повідомлення старшого державного виконавця Гайсинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 20 травня 2020 року у м. Гайсині суддею цього суду Бондар О. В., 
В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулось до суду зі скаргою, у якій просило скасувати повідомлення головного державного виконавця Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Присяжнюк Т. В. (далі - державний виконавець Гайсинського РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області) від 05 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на підставі дубліката виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області по справі № 2-61/2009 від 15 січня 2019 року стягувачу без прийняття до виконання. Вказана скарга мотивована тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року, яке набрало законної сили 23 березня 2009 року, задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості. Виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 перебував на виконанні у відділі ДВС Гайсинського РУЮ, проте в подальшому був втрачений. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року постановлено видати дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 , а 15 січня 2019 року такий дублікат видано. 29 листопада 2019 року банк надіслав Гайсинському РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області заяву про примусове виконання рішення суду, дублікат виконавчого листа та копію ухвали від 23 листопада 2018 року, проте 05 грудня 2019 року державним виконавцем винесено оскаржуване повідомлення.
АТ «Ощадбанк» вважає, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 травня 2020 року у задоволенні скарги АТ «Ощадбанк» про скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05 грудня 2019 року відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, АТ «Ощадбанк», пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України про законність і обґрунтованість судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У ст. 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року, яке набрало законної сили 23 березня 2009 року, задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості (а. с. 3-4).
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року задоволено заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа та видано дублікат виконавчого листа для виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2009 року № 2-61/2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки про надання банківських послуг № 959 від 27 травня 2008 року у сумі 3474 грн 54 коп., судовий збір у сумі 51 грн 30 коп. та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн (а. с. 5).
29 листопада 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до начальника відділу ДВС Гайсинського РУЮ у Вінницькій області з заявою про примусове виконання рішення суду за № 101.20-10/1654, у якій просило прийняти дублікат виконавчого листа № 2-61/2009 від 15 січня 2019 року Гайсинського районного суду Вінницької області та відкрити виконавче провадження, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все майно боржника (а. с. 6).
Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 05 грудня 2019 року головним державним виконавцем Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Присяжнюк Т. В., на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий лист № 2-61/2009 від 15 січня 2019 року без прийняття до виконання, оскільки стягувачем пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання та для відкриття виконавчого провадження стягувачу необхідно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (а. с. 8). 
Згідно з витягом з виконавчого провадження № 13278841, отриманим 20 травня 2020 року, виконавчий лист № 2-61/2009 перебував на виконанні у відділі з 11 червня 2009 року та після проведення всіх заходів примусового виконання 31 травня 2010 року був повернутий без виконання у зв`язку з відсутністю майна на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 34-35).
У п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, чинній з 05 жовтня 2016 року, встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 1999 року № 606-ХІV зі змінами визначали, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, встановлені для виконання судових рішень, рахуються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній з 05 жовтня 2016 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців; строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття; виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі; строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 1999 року № 606-ХІV зі змінами, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, стягувач з повторною заявою про відкриття виконавчого провадження та із заявою про втрату виконавчого листа № 2-61/2009 не звертався, ухвали суду про поновлення строку стягувачем державному виконавцю не пред`являлося, дублікат виконавчого листа № 2-61/2009 виданий 15 січня 2019 року згідно ухвали суду від 21 листопада 2018 року, отже головним державним виконавцем законно винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, а тому апеляційним судом відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.
Головуючий                                          О. В. Ковальчук
Судді :                                              О. Ю. Береговий
                                                                Т. М. Шемета
Текст постанови виготовлено 11 серпня 2020 року.