УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі
17 липня 2020 року 
м. Київ
справа №9901/176/20
провадження №П/9901/176/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, Дніпровський апеляційний суд про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :
13.07.2020 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, Дніпровський апеляційний суд, в якій позивач просить:
(і) визнати протиправною відмову Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та суддів Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, вчинену 10.01.2020;
(іі) зобов`язати Вищу раду правосуддя у встановленому законом порядку вирішити питання про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та суддів Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за скаргою ОСОБА_1 від 08.01.2020 (єдиний унікальний номер матеріалу Ш - 184/0/7-20).
Відповідно до матеріалів позовної заяви оскаржена ухвала була постановлена 10.01.2020 членом Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 за наслідками попередньої перевірки скарги ОСОБА_1 щодо судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та суддів Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Цією ухвалою член Вищої ради правосуддя (далі за текстом - ВРП) ОСОБА_2 залишила без розгляду та повернула дисциплінарну скаргу позивача з тих підстав, що дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а також не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді та посилань на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 44 Закону України №    1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі за текстом - Закон № 1798-VIII).
Позивач вважає такий результат розгляду скарги протиправним, тому що, на його думку, він надав достатні докази та навів фактичні дані (1) безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом; (2) зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасного надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень; (3)  допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу, що є підставою для дисциплінарного покарання суддів.
За правилами частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, з-поміж інших, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, Верховний Суд бере до уваги таке.
Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Даючи офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 вказав, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>».
У Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б)  є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.
Як встановлено судом, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та суддів Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, вчинену 10.01.2020 року та зобов`язання Вищої ради правосуддя у встановленому законом порядку розв`язати питання про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 та суддів Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за скаргою ОСОБА_1 від 08.01.2020 року фактично зводяться до оскарження ухвали члена Першої Дисциплінарної палати ВРП Шелест С.Б від 10.01.2020 № 55/0/18-20, якою скаргу ОСОБА_1 від 08.01.2020 залишено без розгляду та повернуто скаржнику. Водночас в цій ухвалі зазначено, що така ухвала оскарженню не підлягає.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП стосовно розгляду скарг та здійснення дисциплінарного провадження щодо судді визначаються Конституцією України, Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі за текстом - Закон № 1402-VIII) і Законом № 1798-VIII.
Положеннями частини десятої статті 131 Конституції України закріплено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.
В Україні діє ВРП, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора (пункт 3 частини першої статті 131 Конституції України).
Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.
Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом ВРП.
Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону №1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи.
Підстави для повернення дисциплінарної скарги визначено у частині першій статті 44 Закону № 1798-VIII, відповідно до якої дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо: 1) дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», або не підписана чи не містить прізвища, імені, по батькові скаржника або судді, місця проживання (місця перебування, місцезнаходження) скаржника; 2) дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді; 3)  дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді; 4) дисциплінарна скарга містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи; 5) у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені; 6) дисциплінарна скарга ґрунтується лише на доводах, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1798-VIII при розгляді питання про наявність підстав для повернення дисциплінарної скарги не оцінюються достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення.
За приписами частини четвертої статті 44 Закону № 1798-VIII рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.
Беручи до уваги наведене законодавче регулювання, зокрема правову підставу для постановлення оскарженої ухвали (стаття 44 Закону № 1798-VIII), можна стверджувати, що рішення про повернення дисциплінарної скарги не може бути самостійним предметом оскарження в судовому порядку, а отже позивач звернувся до суду з вимогами, які не належить розглядати в суді.
Також слід зауважити, що позивач, попри те, що має право подати скаргу на дії судді й ініціювати у такий спосіб дисциплінарне провадження, усе ж не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з розв`язанням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має повноваження винятково ВРП у визначеному законом порядку й рішення цього органу щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника. Тому правом на оскарження рішень/дій ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені тільки суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. 
Отже, оскаржена ухвала члена Першої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_2, незважаючи на те, що її постановлено за наслідками звернення позивача, не створює для нього жодних юридичних прав та/чи обов`язків.
Зважаючи на завдання дисциплінарного провадження та правовий статус ВРП у цих правовідносинах рішення її дисциплінарного органу не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника, а тому таке рішення Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду.
Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений, зокрема, у постановах від 15.02.2018 у справі № П/800/526/17, від 19.04.2018 у справі № 800/570/17, від 10.05.2018 у справі № П/9901/385/18, від 06.12.2018 у справі № П/9901/756/18, від 04.04.2019 в справі № П/9901/25/19 та від 04.12.2019 у справі № П/9901/509/19.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на зазначене у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити.
Своєю чергою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №  9901/495/19 зауважується, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Беручи до уваги те, що спір, щодо розв`язання якого звернувся позивач, не може розглядатися судами, Верховний Суд не роз`яснює, до юрисдикції якого суду належить його розв`язання.
Керуючись положеннями статей 22, 170, 266 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, Дніпровський апеляційний суд про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
2. Надіслати позивачеві копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за результатами апеляційного перегляду.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний

Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук