ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року                                                                                      Справа № 924/1270/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Василишин А.Р. 

секретар судового засідання Пацьола О.О.
за участю представників сторін:
позивача: не з`явився         
відповідача -         Їгіт О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.20 р. (суддя Музика М.В, повний текст складено 17.03.20) у справі № 924/1270/19
за позовом Державного підприємства "Славутське лісове господарство"
до ОСОБА_1 
про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів

ВСТАНОВИВ:
ДП «Славутське лісове господарство» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до ФОП Чик Анатолія Михайловича (надалі - відповідач) про стягнення 5070208,74 грн. безпідставно отриманих коштів.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.03.20 року позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період з 2016 по 2018 роки позивачем перераховано відповідачу платіжними дорученнями грошові кошти на загальну суму 5370048,74 грн. за товар на підставі рахунків на оплату. 
Судом встановлено, що наявні в матеріалах справи накладні не відповідають обов`язковим вимогам до первинних бухгалтерських документів, зокрема, з них неможливо встановити зміст, обсяг господарської операції, посаду осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Окрім того, проставлені підписи на таких накладних не дають змогу ідентифікувати особу одержувача. Відтак, накладні на відпуск товару, не можуть підтверджувати здійснення господарської операції з передання ФОП Чик А.М. для ДП "Славутське лісове господарство" товару.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП "Славутське лісове господарство" 5070208,74 грн. безпідставно збережених коштів, отриманих за відсутності договірних відносин як оплату за непоставлений відповідачем товар. Разом з тим, суд вказав, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а тому задоволив позовні вимоги в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.20 року у даній справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок за результатами аналізу фінансової звітності ДП «Славутське лісове господарство», в якому зазначено, що ревізійною комісією не виявлено факту порушень чинного законодавства, що призвели до збитків; перераховані позивачем кошти по бухгалтерському обліку в повному обсязі відображено в регістрах обліку, а отже і у фінансовій звітності позивача.
Сума статті «Дебіторська заборгованість за виданими авансами» заявлена позивачем публічно становила: на 31.12.16 р. – 0 грн ., на 31.12.17 р. – 0 грн., на 31.12.18 р. – 0 грн.
Скаржник звертає увагу на те, що документи по господарських операціях оформлялися головним бухгалтером позивача.
Стверджує, що акт внутрішньої перевірки щодо доцільності і правильності списання матеріальних цінностей, використання грошових коштів та звірки розрахунків з окремими суб`єктами підприємницької діяльності від 21.09.18 та від 22.10.18 р. не є належними доказами у даній справі, оскільки не можна встановити дійсну дату їх видання, що ставить під сумнів проведення таких заходів.
Наголошує на тому, що апелянтом в період з січня 2016 р. по квітень 2018 р. надано позивачу товар на загальну суму 5070208,74 грн., що підтверджується підписаними без зауважень накладних, а позивачем оплачені надані послуги, що підтверджується платіжними дорученнями. Надані суду накладні підписані власноручно головним бухгалтером ДП «Славутський лісгосп», в матеріалах справи відсутній висновок почеркознавчої експертизи, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. 
Відповідач зазначає, що відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.
Крім того, скаржник стверджує, що позивачем на підтвердження процедури притягнення матеріально відповідальної особи ДП «Славутський лісгосп» до відповідальності позивачем не надано. Також не надано доказів проведення інвентаризації, як і відсутні докази обчислення розмірів збитків.
Відповідач вважає, що сплив загального строку позовної давності до пред`явлення позову, відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку, а також заява апелянта про застосування позовної давності є підставами для відмови у позові.
Скаржник стверджує, що позивачем пропущений строк на подання попереднього розрахунку суми судових витрат, заяви про поновлення процесуального строку не надано, отже, покладення обов`язку на апелянта щодо відшкодування витрат на правничу допомогу судом першої інстанції є безпідставним.
В судове засідання представник позивача не з`явився.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої       статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя       статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки останній не скористався своїми правами, передбаченими       статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення слід залишити без змін,       виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Славутський лісгосп» перераховано ФОП Чику А.М. грошові кошти на загальну суму 5370048,74 грн., що підтверджується платіжним доручення наявними в матеріалах справи (т. 1 , а.с. 12-70). 
З аналізу платіжних доручень вбачається, що призначенням платежу визначено «за матеріали» та «за будматеріали» згідно відповідних рахунків.
В подальшому відповідач повернув позивачу кошти на загальну суму 298740,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №75 від 22.06.2018 року на суму 99500,00 грн. за не відвантажені будматеріали згідно платіжного доручення № 3397 від 07.05.2018 року; № 74 від 21.06.2018 року на суму 99740,00 грн. за не відвантажені будматеріали згідно платіжного доручення № 3374 від 22.05.2018 року, № 69 від 28.02.2018 року на суму 99500,00 грн. 
Управління Західного офісу Держаудитслужби у Хмельницькій області провело планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Славутське лісове господарство» за період з 01.01.2016 по завершений місяць 2018. За результатами ревізії комісією складено акт від 08.01.2019 № 07-08/2.
Під час ревізії встановлено, що по бухгалтерському обліку ДП «Славутське лісове господарство» в журналі-ордері № 9-1 станом на 01.10.2018 на рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» обліковується дебіторська заборгованість в сумі 10       151 984,74 грн, яка є довготривалою по 9-ти контрагентах. Вказана заборгованість виникла в період з 01.01.2017 по 30.09.2018 внаслідок перерахування контрагентам, без укладення договорів, коштів та відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт та послуг, в тому числі – ФОП Чик А.М. на суму 2495487,74 грн., з них в 2017 році 1763422,74 грн., у 2018 році - 732065,00 грн.
У акті планової ревізії, зокрема, зазначено, що ревізією законності списання дебіторської заборгованості встановлено факт списання без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів дебіторської заборгованості у грудні 2016 року по бухгалтерських регістрах аналітичного обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» в сумі 8476219,25 грн., в тому числі ФОП Чик А.М ОСОБА_2 в розмірі 2574721,00 грн.              
В ході ревізії перевірені накладні на відпуск в період з 01.01.16 р. по 30.09.18 р. ДП «Славутське лісове господарство» товарів, в тому числі ФОП Чик А.М ОСОБА_2 на суму 2496587,74 грн. По бухгалтерському обліку підприємства оприбутковано лише матеріальні цінності на суму 1100 грн. (ФОП Чик А.М. накладна від 14.09.17 р. № 148), надходження та використання решти товарів по бухгалтерському обліку не відображено, проведеними річними інвентаризаціями фактичної наявності не виявлено та під час проведення ревізії не представлено.
В порушення ч. 5 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» по бухгалтерському обліку підприємства не оприбутковано матеріальні цінності та які відсутні на загальну суму ФОП Чик А.М. 2495487,74 грн.
За наслідками звернення директора позивача до першого заступника прокурора Шепетівської міської прокуратури з повідомленням про безпідставне перерахування ДП «Славутське лісове господарство» коштів суб`єктам підприємницької діяльності в т.ч. ФОП Чика А.М., Шепетівською місцевою прокуратурою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб.
З метою підтвердження фактичної наявності основних засобів та матеріальних цінностей, відповідно до наказу від 11.10.2018 року №116 "Про проведення інвентаризації", постійно діючою інвентаризаційною комісією в ході проведення річної інвентаризації проведено суцільну інвентаризацію основних засобів та товарно-матеріальних цінностей станом на 01.11.2018 року. Проведеною інвентаризацією не виявлено в наявності товарів, зазначених у накладних ФОП Чик А.М. на суму 2495487,74 грн.
Спеціально створеною ДП «Славутське лісове господарство» комісією проведено внутрішню перевірку підприємства щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів та звірки розрахунків з окремими суб`єктами підприємницької діяльності, за результатами якої складено акт від 21.09.2018 року
Під час перевірки, комісією виявлено безпідставне перерахування коштів, в тому числі, ФОП Чику А.М. на загальну суму 2695827,00 грн. Крім того, в акті зазначено про виявлення за 2016 рік систематичних перерахувань коштів підприємцям, в тому числі, ФОП Чику А.М. на суму 2574721,00 грн.
26.12.2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією №760, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти в розмірі 5071308,74 грн.
Однак, вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.
Відповідач стверджує, що грошові кошти в сумі 5070208,74 грн. є платою за поставлений матеріал ФОП Чик А.М. ДП «Славутське лісове господарство», що підтверджується копіями накладних наявних в матеріалах справи (т. 1, а.с. 163-189), а саме: №18 від 28.01.2016 року на суму 99415,00 грн. згідно платіжного доручення №1018; №09 від 12.02.2016 року на суму 97600.00 грн. згідно платіжного доручення №2984; №32 від 09.03.2016 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1049; №41 від 18.03.2016 року на суму 99800,00 грн. згідно платіжного доручення №3160; №47 від 29.03.2016 року на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №3169; №52 від 13.04.2016 року на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №3231; №57 від 27.04.2016 року на суму 98800,00 грн. на відпуск матеріалів на суму 98800,00 грн.; №63 від 18.05.2016 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №3388; №69 від 26.05.2016 року на суму 99850,00 грн. згідно платіжного доручення №3440; №72 від 03.06.2016 року на суму 99300,00 грн. згідно платіжного доручення №3484; №72 від 01.07.2016 року на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №1206; №84 від 07.07.2016 року на суму 99127,00 грн. згідно платіжного доручення №1217; №83 від 22.07.2016 року на суму 98300,00 грн. згідно платіжного доручення №2327; №121 від 10.08.2016 року на суму 99125,00 грн. згідно платіжного доручення №3690; №127 від 19.08.2016 року на суму 98800,00 грн. згідно платіжного доручення №3770; №127 від 26.08.2016 року на суму 97500,00 грн. згідно платіжного доручення №3813; №19 від 09.09.2016 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №3874; №107 від 20.09.2016 року на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №2431; №27 від 27.09.2016 року на суму 98950,00 грн. згідно платіжного доручення №4003; №30 від 07.10.2016 року на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №4068; №131 від 26.10.2016 року на суму 98900,00 грн. згідно платіжного доручення №2506; №51 від 28.10.2016 року на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №4490; №63 від 11.11.2016 року на суму 99300,00 грн. згідно платіжного доручення №4301; №72 від 23.11.2016 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №4371; №72 від 17.12.2016 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №4453; №151 від 29.12.2016 року на суму 99254,00 грн. згідно платіжного доручення №2572. Вказані накладні містять підписи в графах "відпустив" та "головний бухгалтер".
Крім того, як стверджує відповідач, позивачу відпущено  будматеріали відповідно до накладних: №3 від 11.01.2017 року на суму 99840,00 грн. згідно платіжного доручення №4625; №5 від 26.01.2017 року на суму 99141,74 грн. згідно платіжного доручення №4679; №4 від 13.02.2017 року на суму 99000,00 грн. згідно платіжного доручення №2608; №7 від 28.02.2017 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №2617; №12 від 07.03.2017 року на суму 99200,00 грн. згідно платіжного доручення №2621; №17 від 14.03.2017 року на суму 99450,00 грн. згідно платіжного доручення №2623; №18 від 28.03.2017 року на суму 99800,00 грн. згідно платіжного доручення №2632; №92 від 11.04.2017 року на суму 99400,00 грн. згідно платіжного доручення №1463; №27 від 24.04.2017 року на суму 99245,00 грн. згідно платіжного доручення №2677; №29 від 05.05.2017 року на суму 99754,00 грн. згідно платіжного доручення №2693; №122 від 08.06.2017 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1517; №129 від 13.07.2017 року на суму 95000,00 грн. згідно платіжного доручення №1560; №133 від 25.07.2017 року на суму 99540,00 грн. згідно платіжного доручення №1570; №152 від 01.09.2017 року на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №1632; №148 від 14.09.2017 року на суму 1100,00 грн. згідно платіжного доручення №1944; №323 від 13.10.2017 року на суму 79000,00 грн. згідно платіжного доручення №1755; №159 від 20.11.2017 року на суму 99100,00 грн. згідно платіжного доручення №1724; №172 від 01.12.2017 року на суму 99452,00 грн. згідно платіжного доручення №1732; №179 від 26.12.2017 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №1781; №1 від 11.01.2018 року на суму 77000,00 грн. згідно платіжного доручення №1816; №4 від 26.01.2018 року на суму 99750,00 грн. згідно платіжного доручення №1834; №7 від 20.02.2018 року на суму 99500,00 грн. згідно платіжного доручення №2821; №17 від 13.03.2018 року на суму 98915,00 грн. згідно платіжного доручення №2879; №18 від 16.03.2018 року на суму 90000,00 грн. згідно платіжного доручення №2928; №13 від 03.04.2018 року на суму 98000,00 грн. згідно платіжного доручення №3030; №26 від 13.04.2018 року на суму 70000,00 грн. згідно платіжного доручення №3112; №29 від 26.04.2018 року на суму 98900,00 грн. згідно платіжного доручення №3243.  Вказані накладні містять підписи невизначених осіб у графах "відпустив" та "одержав".
З матеріалів справи вбачається, що ФОП Бойко Ю.М. на замовлення ФОП Чика А.М. за результатами аналізу оприлюдненої в мережі Інтернет фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство" на предмет відображення в ній дебіторської заборгованості по взаємовідносинах між ФОП Чиком А.М. та ДП "Славутське лісове господарство" за період з 2016 року по 2018 рік (включно) складено висновок №1 від 28.02.2019 року.
За результатами аналізу встановлено, що здійснення регулярних платежів, як і підробка банківських висновків, без відома відповідального за розрахункові операції, було неможливе або виконувалось за відома директора та за його дорученням; сума статті "Дебіторська заборгованість за виданими авансами" (рядок 1130 Балансу) заявлена позивачем публічно становила: на 31.12.2016 року - 0 грн.; на 31.12.2017 року - 0 грн.; на 31.12.2018 року - 0 грн.; Акту перевірки щодо списання дебіторської заборгованості у грудні 2016 року не відповідають даним фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство"; ДП "Славутське лісове господарство" протягом 2016-2018 років у фінансовій звітності не відображало заборгованості за виданими авансами, що свідчить про врахування в бухгалтерському обліку як виданих авансів, в тому числі ФОП Чику А.М., так і отриманих від нього товарів, оскільки за таких умов дебіторська заборгованість відсутня.
Як вбачається із листа №2221/114/01-20 від 10.03.2020 року слідчого відділення Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Хмельницькій області, у висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1933/1934/19-26/477-481/20-26 від 28.02.2020 року, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи, зазначено про те, що відповідно до наданих на дослідження матеріалів провадження накази, первинні документи та бухгалтерські довідки, які стали підставою для зняття з обліку ДП "Славутське лісове господарство" станом на 01.01.2017 року дебіторської заборгованості по розрахунках з фізичними особами-підприємцями, в тому числі ОСОБА_1 , на ДП "Славутське лісове господарство" відсутні. 
Крім того, дослідженням наданих документів, в тому числі, завірених копій платіжних доручень, виписок по банківським рахункам, журналів-ордерів №2 та №9-1, встановлено, що в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року ДП "Славутське лісове господарство" перераховано кошти для ПП Чик А.М ОСОБА_2 без отримання відповідних товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг на загальну суму 2574721,00 грн., тобто, документально підтверджується наявність дебіторської заборгованості ПП ОСОБА_1 перед ДП "Славутське лісове господарство" станом на 31.12.2016 року в розмірі 2574721,00 грн. як результат перерахування відповідних коштів з рахунків підприємства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. 
У висновку експерта також зазначено, що відповідно до представлених документів в періоді з 01.01.2017 року по 30.09.2018 року різниця між розміром перерахованих для ФОП Чик А.М. коштів та сумами, вказаних у накладних на поставку товару, згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 12.09.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 23.08.218 року, складає 2496587,74 грн.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення з ФОП Чика А.М. на користь ДП «Славутське лісове господарство» 5070208,74 грн. безпідставно отриманих коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що не отримував товарно-матеріальних цінностей від відповідача на вказану суму в період 2016-2018 роки; довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП Чик А.М. не видавав; будь-яких договорів на поставку продукції (послуг) між з відповідачем не укладалось.
Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.
Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України       господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.
За змістом       ст. 509 Цивільного кодексу України       зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених       статтею 11 цього Кодексу.
Положеннями       ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; 
Положеннями       ст. 14 Цивільного кодексу України       встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства України, суд звертає увагу на те, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, правочин, який зумовлює виникнення прав і обов`язків.
Відповідно до ч.1       ст. 202 Цивільного кодексу України       правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Норми       ст. 181 ГК України       передбачають можливість укладення господарських договорів як у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, так і у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2       ст. 205 Цивільного кодексу України       правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Такі права й обов`язки реалізуються в межах цивільних правовідносин і вони є, відповідно, його складовими елементами. Не можуть розглядатися як правочини факти, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Норми чинного законодавства свідчать про те, що оплата будь-якого товару, як обов`язок, виникає в учасника цивільних правовідносин на підставі обставин, вказаних у вищенаведеній нормі ЦК. При цьому, статус учасника цивільних правовідносин набувається господарюючим суб`єктом при вступі його у відповідні правовідносини, зокрема: укладені договору або іншого правочину; якщо це прямо вказано в актах цивільного законодавства.
Надані до справи матеріали не містять доказів наявності між сторонами укладеного письмового договору на поставку позивачу матеріалів, який був би підставою проведення позивачем оплати за платіжними дорученнями в період з 2016-2018 р. на суму 5070208,74 грн.
Пункт 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" визначає, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Згідно ст. 22 вказаного закону платіжне доручення є розрахунковим документом, за допомогою якого здійснюється ініціювання грошового переказу. Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті України, затверджена Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 року №22, тлумачить розрахунковий документ як документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. 
Тобто, платіжне доручення є документом, який підтверджує факт виконання банком вимоги клієнта по здійсненню перерахунку коштів з рахунку клієнта на рахунок отримувача. Отже, платіжні доручення, самі по собі (без інших супутніх документів, як наприклад листів, телеграм, телефонограм), не є доказами наявності між сторонами певної домовленості, а є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують проведення господарської операції - оплати, підставою якої має бути договір. Відсутність договору (в усній чи письмовій формі) є свідченням безпідставності господарської операції.
Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що між сторонами укладено усний договір на поставку матеріалів та будівельних матеріалів, позивач оплатив та прийняв товар за накладними. Накладні ж, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують факт проведення господарської операції.
Колегією суддів встановлено, що у доданих до справи накладних вказано, що вони оформлені на поставку матеріалів та будівельних матеріалів. У призначенні платежу за вищезазначеними платіжними дорученнями є "за матеріали згідно рахунків".
Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. За ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.2.2 Положення №88 господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення.
У відповідності до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Приписами частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 закону).
Вказане свідчить про те, що накладна як належний доказ здійснення господарської операції - передачі товару, може прийматися судом лише в тому випадку, коли вона містить всі необхідні реквізити (обов`язкові). 
При цьому, одними з необхідних реквізитів є посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.
Долучені відповідачем копії накладних містять підписи осіб в графах "Одержав" та "Відпустив" без зазначення прізвища осіб, що вчинили підпис, а тому ідентифікувати осіб, які складали дані документи не вбачається за можливе, у зв`язку з чим вказані накладні не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують поставку товару від відповідача позивачу.
Разом з тим, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що підпис на накладних належить головному бухгалтеру ДП «Славутський лісгосп» Волошину А.В., оскільки, вказане не підтверджено належними та допустимими доказами. При цьому, почеркознавча експертиза щодо належності підпису ОСОБА_3 не проводилась та відповідне клопотання сторонами суду не подавалось. 
Також, одними з необхідних реквізитів є зміст, обсяг та одиниця виміру господарської операції, які дають змогу визначити, який саме товар передавався, що в свою чергу дасть можливість встановити предмет конкретної домовленості між контрагентами. Дане необхідно саме для ідентифікації платіжного документу як такого, за яким проведено оплату по конкретній (індивідуально визначеній) домовленості, в тому числі усній.
Відтак додані до матеріалів справи копії накладних з відображеним в них змістом господарської операції не можуть бути доказами наявності підстав для здійснення платежів за наявними в справі платіжними дорученнями "за матеріали", оскільки не дають змоги охарактеризувати об`єкт господарських операцій (товар) за накладними та платіжними дорученнями - як однорідний/ідентичний. Тобто, дані первинні документи (накладні та платіжні доручення) не відображають проведення господарських операцій (поставку товару та оплату) за одними і тими ж домовленостями.
А відтак, наявні в матеріалах справи накладні не можуть вважатися доказом наявності договірних правовідносин між сторонами, оскільки надані накладні не відповідають обов`язковим вимогам до первинних бухгалтерських документів, зокрема, з них неможливо встановити зміст, обсяг господарської операції, посаду осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. 
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.10.2019р. у справі №924/173/19.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази на підтвердження того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, не вбачається наявності між сторонами будь-яких окремих цивільних правовідносин (письмовий чи усний договір/угода чи інші обставини, передбачені ст. 11 ЦКУ), які б підтверджували обов`язок позивача оплатити будматеріали, поставлені відповідачем на замовлення позивача.
Судом апеляційної інстанції беруться до уваги висновки держаудитслужби, викладені в акті ревізії, де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без укладення договорів, коштів та відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг, в тому числі відповідачу.
З огляду на сукупність обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність договірних відносин між ДП "Славутське лісове господарство" та ФОП Чик А.М.
В матеріалах справи відсутні рахунки, які зазначені платіжних дорученях як підстава платежу.
Жодних інших доказів існування господарських правовідносин на передання товару між сторонами (як і доказів фактичного передання товару) згідно перерахованих коштів на суму 5368948,74 грн. або наявності попередніх домовленостей щодо передання такого товару матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано. Існування господарських операцій також не може підтверджуватись висновком №1 від 28.02.2019 року ФОП Бойко Ю.М. за договором про надання послуг №25-02-2019 від 25.02.2019 року
Не можуть вважатися такими, що спростовують доводи позивача, твердження відповідача про те, що порушення законодавства, яке стало причиною виникнення боргу, виникло внаслідок неналежної роботи всередині товариства позивача, а тому відповідач не може відповідати за відповідні наслідки.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань ( кондикційне зобов`язання) виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.                                                                      
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу платіжними дорученнями у 2016-2018 роках грошові кошти в сумі 536948,74 грн., як оплату за товар.
При цьому, ФОП Чик А.М. платіжними дорученнями №75 від 22.06.2018 року, №74 від 21.06.2018 року №69 від 28.02.2018 року повернуто 298740,00 грн. перерахованих позивачем коштів, сума безпідставно збережених коштів відповідачем становить 5070208,74 грн.              
Відсутність господарських зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахунку коштів так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання коштів в сумі  грн. відповідачем, та в силу ст. 1212 ЦК України, підлягає поверненню позивачу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5070208,74 грн. безпідставно отриманих коштів є обгрунтованими та підлягають        задоволенню.                                    

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності для звернення до суду із вимогами за 2016 рік, колегія суддів враховує наступне.
Згідно       статті 256 ЦК України       позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 3       статті 267 ЦК України       позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Матеріалами справи стверджується, що кошти, повернення яких є предметом даного позову, перераховано позивачем платіжними дорученнями починаючи з 28.01.2016 року.
Частиною 1       статті 261 ЦК України       передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Разом з тим, суд враховує, що за зобов`язаннями, строки виконання яких  не визначені, перебіг стоку позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. По суті, немає вимоги від кредитора - немає і початку спливу позовної давності.
Судом встановлено, що 26.12.2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією №760, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти в розмірі 5071308,74 грн.
Враховуючи, що момент виникнення у позивача права на повернення відповідачем коштів розпочався з моменту звернення до відповідача з претензією, а тому, саме з 26.12.18 р. розпочався строк виконання зобов`язання з повернення коштів в сумі 5071308,74 грн.
А відтак, позовна давність відраховується від дня пред`явлення претензії – 26.12.18 р.
ДП "Славутське лісове господарство" звернувся до суду з позовом у даній справі 05.12.19 року, тобто в межах 3-х річного строку позовної давності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення з ФОП Чик А.М. у зв`язку зі зверненням з позовами, які залишено без розгляду (справи № 924/74/19 та № 924/667/18), оскільки такий висновок суперечить ч. 1 ст 265 ЦК України, однак це не призвело до прийняття помилково рішення, а тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Щодо прийняття судом першої інстанції як доказу у справі листа головного управління нацполіції у Хельницькій області № 2221/114/01-20, колегія зазначає наступне. Даний документ доєднано до матеріалів справи 12.03.20 (т.2 а.с. 42). З його змісту вбачається, що даний лист виготвлено як відповідь на звернення позивача 06.03.2020 та містить інформацію щодо висновку економічної експертизи, проведеної в кримінальній справі Хмельницьким відділенням КНІДСЕ від 28.02.20. А відтакдолучити даний лист про інформацію, яка міститься у висноку експертизи від 28.02.20 при поданні позовної заяви від 29.11.19 у позивача не було можливості. У зв`язку з чим судом першої інстанції надана оцінка даному документу з урахуванням положеь процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 76-79 ГПК України.
Враховуючи наведене, позов державного підприємства "Славутське лісове господарство" до ОСОБА_1 про стягнення 5 070 208,74 грн. безпідставно отриманих коштів, підлягає задоволенню в повному обсязі.              
Крім того, враховуючи прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, слід відшкодувати йому за рахунок відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.
Суд оцінює критично доводи апелянта про те, що позивачем укладений договір про надання правової допомоги 16.09.19 р., а позовна заява до суду подана 05.12.19 р., а тому пропущений процесуальний строк. 
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з заявою про відшкодування судових витрат на правничу допомогу 31.01.20 р., тоді як до судових дебатів суд перейшов 12.03.20 р. 
Тобто, позивачем не порушено процесуальні строки на подання заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, які б призвели до прийняття помилкового рішення, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за відповідачем.
Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.20 р. у справі № 924/1270/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.20 р. у справі № 924/1270/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №924/1270/19 повернути  Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "01" липня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.