ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14982/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року                                                                              м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суддя Шейко Т.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух", Міністерства оборони України про зобов`язання провести виплату одноразової грошової допомоги, -

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух", Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправною бездіяльність державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності в розмірі: 1921*90=172890,00 грн.;
- зобов`язати державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності в розмірі: 1921*90=172890,00 грн.;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 та ухвалити нове рішення про визнання протиправною бездіяльності державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», Міністерства оборони України і зобов`язання їх провести виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 1921*90 = 172890,00 грн.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що в своєму рішенні суд зазначив, що «державне підприємство обслуговування повітряного руху України Украерорух відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, мотивуючи свою відмову тим, що позивач подав не повний пакет документів, зокрема не надано документ, якій підтверджує той факт, що інвалідність не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження» і весь наступний текст рішення побудовано на обґрунтуванні того, що позивач повинен був такий документ надати, однак, по-перше, те що ненадання такого документа Украероруху стало причиною відмови в нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги не відповідає дійсності, по-друге, зазначений документ в відповідний державний орган надавати не потрібно.
Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил УРСР та України з 05 серпня 1982 року по 20 лютого 2014 року.
Наказом Міністра оборони України від 19 жовтня 1999 року №600 відряджений для подальшого проходження служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух».
З 19 листопада 1999 року по 20 лютого 2014 року ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України та отримував грошове забезпечення.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №26 від 03 лютого 2014 року, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивач звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» №91/о від 20 лютого 2014 року, на підставі наказу Міністра оборони України №26 від 03 лютого 2014 року, позивача звільнено з посади старшого штурмана (старшого диспетчера з руху літаків) РСП «Київцентраеро».
ОСОБА_1 09 липня 2019 року встановлено ІІ групу інвалідності з 01 липня 2019 року, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 09 липня 2019 року серії АВ № 0999661.
З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, позивач звертався до Київського міського військового комісаріату та державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух».
Проте, вищенаведені органи відмовили позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Так, листом від 22.07.2019 №1-24,2/4161/19 (а.с.10, т.1) державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» повідомило позивача, що відповідно до статуту Украерорух є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство, входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та не є органом держаної влади. Підприємство не є розпорядником бюджетних коштів, а отже не уповноважене приймати рішення щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а тому, Украерорух не має підстав для виплати одноразової грошової допомоги без відповідного рішення щодо призначення у порядку, передбаченому п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, тобто, таким чином, відмовило у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги.
Також, Київський міський військовий комісаріат листом від 30.07.2019 №ВСЗ/2643 (а.с.12, т.1) повідомив, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, і відповідно до п. 12 послужного списку особової справи ФА №152169 ОСОБА_1 з 08.12.1999 був відряджений до державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» (ДПОПРУ), наказу Міністра оборони України від 08.12.1999 №704. Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з військової служби. 21 лютого 2014 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас наказом Генерального директора ДПОПРУ від 20.02.2014 №91/о, а тому направити документи на комісію до Департаменту фінансів Міністерства оборони України не має законних підстав.
Вважаючи, що відповідачами порушене право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, позивач звернувся   з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0999661, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача, відтак, ані Міністерством оборони України, ані Державним підприємством обслуговування повітряного руху України «Украаерорух» не вчинено бездіяльності щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем подано не повний пакет документів, передбачений Порядком №975.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Приписами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з положеннями ч. 10 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладах, затверджується Президентом України.
Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
За приписами частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
При цьому, згідно ч. ч. 5, 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності військовослужбовцю, звільненому з військової служби, призначається та виплачується за рахунок коштів державних органів, установ, організацій, до яких він був відряджений.
Частиною 9 статті 16-3 Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Положеннями пункту 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. 
Згідно п. 17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
При цьому, відповідно до абз. 1 п. 18 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена).
Як було встановлено вище, у своєму листі від 22.07.2019 №1-24.2/4161/19 (а.с.10, т.1) державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» посилалось на те, що таке є державним унітарним підприємством, тобто, не є ні державним органом, ні установою/організацією, які повинні здійснювати виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям.
Разом з тим, зміст положень ст. ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. п. 17, 18 Порядку №975 дає підстави стверджувати, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги покладено і на Міністерство оборони України, і на інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, а також на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, чи були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади.
У випадку, якщо військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, то й обов`язок виплати одноразової грошової допомоги покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали. Також, законодавством визначено, що за відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На переконання судової колегії, у розумінні ч. 5 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під «державними органами, установами і організаціями» маються на увазі в тому числі і державні підприємства та інші організації, незалежно від назви, до яких на підставі положень чинного законодавства можуть відряджатись військовослужбовці. В іншому ж випадку, військовослужбовці, які відряджені до органів, що буквально не зазначені в даному переліку, мали б окремий механізм призначення/виплати вказаної одноразової грошової допомоги за однакових умов. Поняття «організація» є широким, до якого можна віднести й інші організаційно-правові форми, зокрема, державне підприємство.
Наведене узгоджується також з даними державного класифікатора України організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, за яким визначення «державної організації» та «державного унітарного підприємства» є подібними.
Згідно абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» від 19.07.1999 року №1281 грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України приписано здійснювати у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ».
Відповідно до п. 1 Порядку і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 104 від 07.02.2001 року, військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.
Таким чином, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям у разі встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби також здійснюється за рахунок коштів державного підприємства обслуговування повітряного руху України, що узгоджується з зазначеним вище та є найбільш обґрунтованою природою та структурою призначення/виплати такої допомоги.
У контексті наведеного посилання на те, що Украерорух є державним комерційним підприємством, яке не є розпорядником бюджетних коштів та не має юридичних підстав для виплати одноразової грошової допомоги при встановленні військовослужбовцю інвалідності, оскільки така виплата має здійснюватися відповідно до чинного законодавства України виключно за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України спростовується наведеними вище висновками та не узгоджується з положеннями чинного законодавства. 
Крім того, згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1281 від 19.07.1999 року фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положення ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами) щодо спірних правовідносин є загальною. Водночас, саме положення вже згаданої ч. 5 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальними, оскільки визначають право на отримання допомоги для осіб, які на день звільнення з військової служби обіймали посаду в державному органі/установі/організації.   
Твердження Украероруху в листі від 22.07.2019 №1-24.2/4161/19 (а.с.10, т.1) про те, що останній не наділений повноваженнями щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оскільки в нього відсутня комісія з розгляду питань про призначення такої допомоги, є безпідставними, зважаючи на те, що Порядком № 975 не передбачено обов`язкового створення таких комісій для прийняття рішення про призначення/виплату такої допомоги. Отже, не пов`язується виплата одноразової грошової допомоги з розглядом заяв на засіданнях комісії, а такі створюються для більш швидкого та детального розгляду заяв.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відмова Украероруху у призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності є протиправною, оскільки зазначена виплата повинна здійснюватися саме державним підприємством обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до норм чинного законодавства, а відсутність відповідних грошових надходжень від держави на проведення виплати зазначеної допомоги не може бути підставою для порушення права позивача.
Разом  з тим, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» листом від 22.07.2019 №1-24.2/4161/19 саме прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, натомість, бездітності, в даному випадку, Украерорух не допустив.
Таким чином, належним та ефективним захистом порушених прав позивача є саме визнання протиправною відмови державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Так, «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
Першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції»).
Зважаючи на наявність відмов у виплаті зазначеної допомоги від державного підприємства обслуговування повітряного руху України,   Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, на переконання колегії суддів, залишення незахищеним та нереалізованим визнаного учасниками справи права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності з підстав нечіткості законодавства щодо уповноваженого органу на здійснення таких виплат є недопустимим та суперечить самому принципу «належного урядування» та може вважатись «законним сподіванням позивача» на отримання грошової допомоги, згідно положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 09 липня 2019 року встановлено ІІ групу інвалідності з 01 липня 2019 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 09 липня 2019 року серії АВ № 0999661, що є підставою для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Однак, разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності в розмірі: 1921*90=172890,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки в межах даного спору не перевірялось чи надавались позивачем всі необхідні документи та чи відповідають вони встановленим вимогам, а також в справі наявні відмови у призначенні та виплаті зазначеної допомоги, які містять у собі посилання на неналежний орган її призначення/виплати, але не свідчать про розгляд заяви позивача по суті. 
Таким чином, вказані вимоги є передчасними, а належним способом захисту порушених прав позивача, на переконання колегії суддів, є зобов`язання державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» повторно розглянути заяву про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з урахуванням висновків суду.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльность державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, суд першої інстанції не врахував такого.
Матеріали справи свідчать, що у межах даного спору компетентним для здійснення призначення та проведення виплати органом не перевірялося чи надавалися позивачем всі необхідні документи та чи відповідають вони встановленим вимогам. 
Зміст листа Украероруху від 22.07.2019 №1-24.2/4161/19 (а.с.10, т.1) свідчить, що останній містить лише посилання для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги виключно з підстав подання її неналежному органу без дослідження повноти і комплектності поданого пакету документів.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що ані Міністерством оборони України, ані державним підприємством обслуговування повітряного руху України «Украерорух» не вчинено бездіяльності щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем подано не повний пакет документів, передбачений Порядком №975, не відповідають обставинам справи. Ні Міністерство оборони України, ні державне підприємством обслуговування повітряного руху України «Украерорух» не відмовляло позивачу у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги з підстав відсутності відповідних документів, такі обставини та доводи не були покладені в основу листа Украероруху від 22.07.2019 №1-24.2/4161/19 та листа Київського міського військового комісаріату від 30.07.2019 №ВСЗ/2643.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при цьому, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального права.
Разом з тим, позовні вимоги до Міністерства оборони України не підлягають задоволенню, оскільки, як вже було зазначено судом вище, нарахування і виплата одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності позивачу повинна здійснюватися саме державним підприємством обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до норм чинного законодавства.
Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Зобов`язати державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, аеропорт, код ЄДРПОУ 19477064) повторно розглянути заяву про нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                          О.О. Беспалов