Ухвала 
14 липня 2020 року
м. Київ
справа № 418/801/17
провадження № 51-1005 км 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції                                                                                                                      захисника                                          ОСОБА_6 ,              
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої              ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Луганського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016130430000387, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у смт. Біловодську Луганської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
встановив: 
За вироком Старобільського районного суду Луганської області від 5 червня              2019 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим                 ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення                ОСОБА_9 з 15 березня 2016 року до набрання вироком законної сили                       з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.   
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 14 лютого              2016 року приблизно о 23 годині, діючи умисно, з метою вчинення крадіжки, незаконно проник у гаражне приміщення, розташоване на території домоволодіння на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 542, 40 грн.
14 березня 2016 року приблизно о 21 годині ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою вбивства наніс своїй матері ОСОБА_11 один удар ножем у праве коліно та один удар ножем у шию, що призвело до її смерті.
3 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд скасував вирок Старобільського районного суду Луганської області від 5 червня 2019 року у частині доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,                          та закрив кримінальне провадження щодо   ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК                     на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України                (далі – КПК) у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Ухвалив вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9                з 15 березня 2016 року до 3 грудня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнено ОСОБА_9 з-під варти у зв`язку із відбуттям призначеного покарання. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. На думку потерпілої, апеляційний суд, безпосередньо не дослідивши всіх доказів кримінального провадження, дійшов необґрунтованого висновку про їх недопустимість та недостатність для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. 
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що зібрані у кримінальному провадженні та досліджені судом першої інстанції докази є достатніми для доведення винуватості                 ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Натомість апеляційний суд без дослідження доказів сторони обвинувачення надав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, чим порушив принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів. На думку прокурора, апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими в якості доказів дані протоколу огляду місця події, а також ряд інших отриманих внаслідок даної слідчої дії доказів.                   Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК, апеляційний суд залишив без уваги дані протоколу слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_9 на місці злочину в деталях розповів про обставини вчинення ним вбивства своєї матері. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив потерпілу про дату, час і місце судового засідання та здійснив розгляд кримінального провадження за її відсутності, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. 
Касаційний розгляд кримінального провадження за вказаними касаційними скаргами призначено на 14 липня 2020 року.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що у зв`язку з перебуванням на розгляді об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду провадження № 51-6070кмо19 (справа                          № 740/3597/17), результатами розгляду якого має стати правовий висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 95 КПК при оцінці допустимості як доказу фактичних даних, отриманих при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого на стадії досудового розслідування, з метою формування єдиної правозастосовної практики касаційний розгляд даного кримінального провадження слід відкласти до прийняття об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду відповідного рішення.
Керуючись статтями 434, 441 КПК, Суд
постановив:
Касаційний розгляд кримінального провадження за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо ОСОБА_9 відкласти на 29 вересня 2020 року о 10.00, про що повідомити учасників судового провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника в судовому засіданні касаційної інстанції є обов`язковою.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2 ’єва                                          ОСОБА_3