ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/4126/19                                        Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/2473/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Бородіної Н.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, приватний виконавець Бабенко Дмитро Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до відповідача, ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, приватний виконавець Бабенко Д.А. про визнання виконавчого напису № 2835 від 27.11.2018 таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення порядку вчинення виконавчого напису, який передбачений законом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 27.11.2018 приватним нотаріусом Малаховою Г.І. було чинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 2835 на користь ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на нежитлові приміщення 1-го поверху №№17-1, 17-14 в літ А-5 загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 . Позивач вважав, що виконавчий напис підлягає скасуванню оскільки вчинений з порушенням вимог закону. Позивач у передбачений законом термін не отримав повідомлення щодо добровільної сплати, що призвело до порушення передбаченого порядку для вчинення виконавчого напису. Також за кредитним договором від 28.02.20008 № 830/27/14-4/12/8-105 та іпотечним договором № 830/27/14-4/48/8-081 від 28.02.2008 вже було стягнення за виконавчим написом від 28.09.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. тобто ПАТ «Укрсоцбанк» вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того при здійснені виконавчого напису № 2835 були відсутні дані щодо безспірності заборгованості.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано виконавчий напис № 2835 від 27.11.2018року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвали ти нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку за наданням професійної правової допомоги, в розмірі 20 000 грн.
В обґрунтування скарги зазначено, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем упродовж п`яти днів після ухвалення рішення у справі було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та всі необхідні документи на підтвердження розміру судових витрат позивача, пов`язаних з наданням йому професійної правничої (правової) допомоги. Розмір та склад таких витрати, зокрема, підтверджується наступними доказами: договором про надання правової допомоги № 18/01/19, укладеним 18.01.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Шевердін і партнери»; додатковою угодою до договору №18/01/19; договір №18/01/19-1 про надання правової допомоги ОСОБА_3 , укладений між Адвокатським об`єднанням «Шевердін і партнери» та Адвокатським бюро «Євгена Васильєва» в порядку п. 6 ст. 15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; акт здачі-приймання послуг за Договором про надання правової допомоги № 18/01/19 від 18.01.2019; рахунок-фактура від 07.02.2020 № 07/20; детальний опис виконаних робіт від 04.02.2020.
Вважає, що судом не було враховано, що Додатковою угодою № 1 від 18.01.2019 до Договору про надання правової допомоги № 18/01/19 від 18.01.2019 передбачено, що гонорар Адвокатського об`єднання складає фіксований розмір 20 000 грн та сплачується протягом 15 днів з дати виставлення Адвокатським об`єднання рахунку Клієнту.
Зазначив, що Рахунок-фактуру про сплату грошових коштів Адвокатським об`єднанням було виставлено 07 лютого 2020 року. Тобто, Клієнт з огляду на домовленості між сторонами за Договором про надання правової допомоги, має право оплатити гонорар по 22 лютого 2020 року.
Послався на те, що сплата або несплата грошових коштів на підставі рахунку-фактури № 07/02 від 07.02.2020 не є предметом даних спірних правовідносин та не впливає не доведеність факту надання правової допомоги. Правовідносини між Клієнтом та Адвокатським об`єднанням, зокрема щодо оплата гонорару, строку оплати визначаються виключно останніми. Суд не має права змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Зазначив, що нормою п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу можуть відшкодовуватися судом як після їх оплати замовником-учасником справи, так і без такої оплати у разі їх фактичного надання адвокатом. При цьому послався на правову позицію, яка була висловлена у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі № 648/1102/19 від 12.02.2020. 
Відзив на скаргу не надійшов.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України, вислухала суддю-доповідача, пояснення представника позивача – адвоката Васильєва Є.О., за відсутності відповідача та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду,.
Відповідач ОСОБА_2 всупереч процесуального обов`язку неодноразово не отримував судові повістки та не повідомляв суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, тому згідно ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням учасника справи, а його представник – адвокат Жорнік В.І. неодноразово подавав до суду апеляційної інстанції формальні заяви про відкладення розгляду справи через введення карантину, без зазначення конкретної причини, яка перешкоджає йому з`явитися у судове засідання або взяти участь у ньому на відстані в режимі відеоконференції, що є недопустимим зловживанням процесуальним правом з метою затягування розгляду справи на участь, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів відповідно до ст. 2 ЦПК України розглянула справу за їх відсутністю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскарженого судового рішення суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.
У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шевердіна М.М. про ухвалення додаткового рішення, в якому він прочив вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката. В обґрунтування заяви вказував, що при постановленні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, що полягають у наданні правничої допомоги адвокатом позивачу по справі ОСОБА_1 . У заяві представник позивача просив стягнути на користь позивача з відповідача 20 000 грн за надання правничої допомоги.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, приватний виконавець Бабенко Дмитро Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню були задоволені та визнано виконавчий напис № 2835 від 27.11.2018року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною таким, що не підлягає виконанню.
До закінчення судових дебатів представником позивача – адвокатом Шевердіним М.М. в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України було подано заяву про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу та зазначено що докази понесених судових витрат на правничу допомогу будуть надані в межах п`ятиденного строку після проголошення рішення суду.
10.02.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано наступні документи:
- копію договору №18/01/19 про надання правової допомоги від 18.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Шевердін і партнери»;
- копію додаткової угоди №1 до договору №18/01/19 про надання правової допомоги від №18/01/19 року, відповідно до якої зазначено, що гонорар Адвокатським об`єднанням «Шевердін і партнери» за вищевказаним договором складає 20 000 грн.;
- копію договору № 18/01/19-1 від 27.01.2020року про надання правової допомоги між АО «Шевердін і парнери» та АБ «Євгена Васильєва» відповідно до якого АО «Шеверліна та партнери» доручило адвокатському бюро надання правової допомоги по даній справі.
- копію акту здачі- приймання послуг за Договором про надання правової допомоги № 18/01/19 від 1801.2019 року, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 були надані юридичні послуги, вартість яких складає 20 000 грн.;
- копію рахунку – фактури №07/02 від 07.02.2020 року;
- копію детального опису наданих послуг від 04.02.2020 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні платіжні документи про оплату послуг правової допомоги в сумі 20000грн, тобто відсутні докази понесення заявлених до стягнення витрат.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України у їх сукупності та взаємозв`язку та змісту поняття витрат (гроші, кошти, витрачені на що-небудь), свідчить, що для відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката між сторонами мають бути доведені наступні юридичні факти: факт надання правничої допомоги, її вартість (розмір) та факт здійснення відповідних витрат, тобто їх фактичне витрачання. Останній факт підлягає доведенню відповідно до згаданої норми п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України.
Як правильно встановив суд відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, цю обставину не оспорює у скарзі апелянт, - позивач на день подання відповідних доказів з приводу їх відшкодування фактично цих витрат не оплатив, про цей факт відповідних документів не було надано до суду першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц в контексті застосування ст. 137 ЦПК України дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів враховує наведені вище висновки Верховного Суду щодо застосування норми ст. 137 ЦПК України. 
У постанові від 12.02.2020 Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі № 648/1102/19 було висловлена правова позиція, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Посилання апеляційної скарги на згадані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові від 12.02.2020 Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі № 648/1102/19 є безпідставними, оскільки відповідні висновки зводяться до правого аналізу застосування лише п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, без аналізу застосування згаданої норми п. 2 ч. 2 цієї статті Кодексу, яка є застосованою у цій справі у складі всієї норми частини другою ст. 137 ЦПК України. 
Вказана постанова касаційного суду не містить висновків щодо застосування норми п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України про те, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється на підставі відповідних доказів не лише стосовно умов договору про надання правничої допомоги, але й доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат. Крім того, у суду апеляційної інстанції наразі відсутні відомості про відступлення Верховним Судом від правової позиції, висловленої у згаданій постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, що передбачено ч. 2 ст. 403 ЦПК України.
Тому колегія суддів вважає наведену у постанові касаційного суду від 12.02.2020 по справі № 648/1102/19 правову позицію не релевантною до цієї справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Наведе свідчить, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції ухвалено рішення із дотриманням вимог закону.
Тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване додаткове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.