УХВАЛА

06 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 440/4961/19
адміністративне провадження № К/9901/18844/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянув касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області (ГУ ДПС) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області (правонаступник Головного управління ДФС у Полтавській області (ГУ ДФС)), Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 26.02.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020, адміністративний позов задовольнив: визнав протиправною та скасував податкову вимогу ГУ ДФС від 16.11.2018 №2047-50 та податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 28.03.2018 №1367807-18, від 26.04.2019 №0097713-5013-1601.
ГУ ДПС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС)).
Згідно з частиною першою статті 13 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального провадження) крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)    особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 КАС для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 20 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
При вирішенні питання, чи підпадає ця справа під критерії визначення справи незначної складності, береться до уваги характер спірних відносин, зокрема те, що загальний розмір транспортного податку (62' 500,00 грн), донарахований згідно з податковими повідомленнями - рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, та заявлений контролюючим органом до погашення згідно з податковою вимогою від 16.11.2018 №2047-50, не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця обставина є самостійною підставою для визначення справи як такої, що є малозначною, відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 КАС.
Та обставина, що суд першої інстанції розглянув цю справу у порядку загального позовного провадження, не змінює характеру справи як справи незначної складності.
Виключні підстави, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС, судовою колегією також не встановлені.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Крім того, підставою касаційного оскарження відповідач вказав пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС.
Згідно з цим пунктом підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у цій справі, судами першої та апеляційної інстанцій, позивач наводить доводи про неправильне застосування судами норм пункту 58.3 статті 58, підпункту 267.1.1 пункту 267.1, підпункту 267.2.1 пункту 267.2, підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі 813/3965/17, від 05.11.2018 у справі №822/2687/17.
Постанова Верховного Суду від 12.06.2018 у справі 813/3965/17 про направлення справи на новий розгляд відповідно до частини шостої статті 353 КАС не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Відтак посилання на таку постанову як на таку, що містить висновок щодо застосування норм права, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС повинні враховувати суди при розгляді інших справ, не має правової підстави.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 05.11.2018 у справі №822/2687/17, застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів законодавством не передбачено, а якщо технічні характеристики автомобіля, зазначеного у переліку, розміщеного на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля платника податку, такий автомобіль не може вважатися таким, що включений до такого переліку.
Обґрунтовуючи довід про необхідність відступу від такої позиції, скаржник наводить власне тлумачення норми підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та власне бачення, як вона повинна застосовуватися в системному зв`язку з нормами Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66.
Ступінь переконливості доводів скаржника не є достатньою для ствердження про необхідність відступу від позиції Верховного Суду щодо застосування норми пункту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС суд касаційної інстанції також відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 12, 248, 328, пунктами 1, 6 частини першої 333 КАС адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак