КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  756/9730/19                                                                                           Головуючий у І-й інстанції - Луценко О.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/8342/2020                                                  Доповідач Заришняк Г.М.
.
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня   2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарі Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  Чижова Костянтина Леонідовича, діючого в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЗОТ», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від  12 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,-
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом  до ПАТ «АЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.
В обґрунтування позову позивач  ОСОБА_1   вказував, що  30березня 2018року  його було звільнено із займаної посади, однак відповідач у встановлені законом строки не провів з ним кінцевого розрахунку. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від  22 лютого 2019 року у справі №756/12935/18 стягнуто з ПАТ «АЗОТ»  на користь   ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 33 909,16 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 11 180,21 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 202747,50 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 544,26 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 400,00 грн.
 Постановою Київського апеляційного суду від 13червня 2019 року вказане рішення  залишено без змін. Отже, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від  22лютого 2019 року, яке набрало законної сили,   ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 01 квітня 2018 року  по дату ухвалення рішення, а саме 22 лютого 2019року. 
На час подання позову станом на 16.07.2019 р. розрахунку з відповідачем не здійснено. 
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки про доходи середньоденна заробітна плата позивача становить 901,10 грн. Таким чином, середній заробіток з 23 лютого 2019 року по 16липня 2019року  складає 86505,60 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на йогокористь. 
Рішенням  Оболонського  районного суду м. Києва від 12 лютого  2020 року  позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86 505 грн. 60 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 865,05 грн.
В апеляційній скарзі Чижов К.Л., діючий в інтересах ПАТ «АЗОТ»,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального та  процесуального права, просить  рішення    суду    змінити шляхом доповнення  його до резолютивної частини  після слів: «середній  заробіток за час  затримки розрахунку при звільненні  в розмірі 86 505 грн. 60 коп.» висновком про необхідність наступного відрахування (утримання) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.
В судове  засідання  суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про день та  час розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від  позивача надійшло клопотання про  розгляд справи  у його відсутність,  в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, посилаючись на законність рішення суду.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної  скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог  статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що наказом №6-вк про прийняття на роботу від 02.02.2015 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду функціонального адміністратора (а.с. 7).
Наказом №95-вк про припинення трудового договору від 28.02.2018 р. позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2018 р. (а.с. 8).
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/12935/18 від 22.02.2019 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року,  позов ОСОБА_1 до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини заробітку - задоволено, та стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 33 909,16 грн.; 11 180, 21 грн. - компенсації за невикористану відпустку;  202 747,50 грн.- компенсації за затримку розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 544, 26 грн. (а.с. 9-12).
Згідно довідки про доходи від 10.12.2018  р. №860  убачається, що середньоденний дохід позивача становить 901,10 грн. (а.с. 17).
При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, на що у даному випадку посилається відповідач, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції  вірно виходив з того, що  з позивачем  не було проведено  фактичного розрахунку станом на день звернення суду.
Вказаний висновок  суду є вірним, оскільки відповідає зібраним по справі доказам і в апеляційній скарзі на оспорюється. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами  апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не були враховані вимоги Податкового кодексу України, відповідно до яких, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Тому задовольняючи вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначав суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір - це обов`язок роботодавця, тому у резолютивній частині судового рішення визначається сума без їх утримання.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними  у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99р.  N 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Стягуючи  з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86 505 грн. 60 коп., судом першої інстанції не було  зазначено про те, що стягнута на користь позивача сума обрахована без утримання податків, обов`язкових платежів та зборів, які мають бути відраховані відповідачем при виплаті позивачу вказаної суми середнього заробітку.
За таких обставин, рішення суду  підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини після слів «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі в сумі 86 505 грн.60 коп.»  висновком  « з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті середнього заробітку податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством». 
            Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
  Апеляційну скаргу Чижова Костянтина Леонідовича, діючого в інтересах Приватного акціонерного товариства «АЗОТ», - задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року змінити, доповнивши резолютивну частину судового  рішення після слів: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 86 505 грн. 60 коп.» висновком  - «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті середнього заробітку податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством».
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлений    21 вересня   2020 року.
 
Головуючий 
Судді: