КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
Справа 75761974/18	 	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8838/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції Литвинова І. В.,	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
15 вересня 2020  року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду  м. Києва від  17 грудня 2019 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет позову: Товарна біржа «Полонекс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
13 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу, що суперечить положенням цивільного законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу, тому підлягає визнанню недійсним, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України. 
Просила визнати недійсним договір № 162/К від 01 лютого 2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що укладений ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою         ОСОБА_2 .
Рішенням Печерського районного  суду м. Києва від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1   залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
  Судом встановлено, що 31 березня 2008 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11325593000, згідно з умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 180 000, 00 доларів США, що еквівалентно 9 090 000 грн (т. І а. с. 78-81).
З метою забезпечення виконання зазначеного договору, 31 березня 2018 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір нерухомого майна, посвідчений і зареєстрований за № 5922 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я., яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку за кадастровим номером 18101366:00:04:010:0016, площею 143 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , які належать позивачу на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки від 31 березня 2008 року, посвідченого і зареєстрованого за № 5914 також   приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. (т. І а. с. 62-70, 71, 72, 103-104).
8 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, згідно з умовами якого останній отримав право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11325593000 від 31 березня 2011 року.
27 червня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11325593000 від 31 березня 2008 року, за умовами якого заборгованість по кредиту переведена у національну валюту, а також договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 31 березня 2008 року (т. І а. с. 74-77, 25-31).
3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.
4 січня 2018 року ТБ «Полонекс» проведено аукціон з продажу активів ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку із його ліквідацією, на якому було продано, у тому числі,  і право вимоги за кредитним договором № 11325593000 від 31 березня 2008 року (т. І а. с.105-106).
Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2017-11-01-000193-c переможцем електронних торгів по лоту № F11GL921 став ОСОБА_2 , який придбав активи ПАТ «Дельта Банк» за 597 250, 00 грн.
1 лютого 2018 року за результатами аукціону, оформлених протоколом № UA-EA-2017-11-01-000193-c, ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 укладено договір № 162/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 11325593000 від 31 березня 2008 року (т. І а. с. 107-109).
Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували па момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частини першої ст. 516 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що договір купівлі-продажу прав вимоги було укладено в письмовій формі,  як і договір про надання споживчого кредиту № 11338664000 від 23 квітня 2008 року.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції входив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів в обґрунтування того, які її права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про природу договору, що спірний договір фактично є договором факторингу, оскільки ОСОБА_2 отримує прибуток за рахунок різниці вартості боргу за кредитним договором та ціною договору про відступлення права вимоги, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Таким чином, ознаками договору факторингу є: 1) фактор (новий кредитор) надає послуги по фінансуванню діяльності клієнта (первісний кредитор) шляхом надання в його розпорядження коштів; 2) такі послуги надаються за винагороду у вигляді здійснення клієнтом (первісний кредитор) відповідної плати послуг фактора (новий кредитор); 3) грошові кошти передаються в рахунок грошової вимоги клієнта (первісного кредитора) до третьої особи (боржника).
Отже, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги.
При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.
З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. 
Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Відсутність цих ознак, при відступленні права вимоги вказують на те,   що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (стаття 656 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду  від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі   № 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18), від 27 березня 2019 року  у справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 128/639/17 (провадження № 61-45112св18).
Судом першої інстанції встановлено, що після проведення аукціону та визначення  ОСОБА_2 переможцем, 1 лютого 2018 року за результатами аукціону, оформлених протоколом № UA-EA-2017-11-01-000193-c, ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 укладено договір № 162/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 11325593000 від 31 березня 2008 року. 
Згідно п. 2.2, за цим Договором новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває наступні права кредитора за Основним договором: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основним договором, сплати Боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за Основним договором переходять до Нового кредитора відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.
Відповідно до п. 4.1 даного договору Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основним договором, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 597250 грн.
Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 6.5. цього Договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Ціна продажу прав вимоги встановлювалась не сторонами договору, а в результаті проведеного аукціону.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів в обґрунтування того, які її права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги посилання позивача на судову практику Верховного Суду з зазначеного питання, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.
Так, судом першої інстанції проаналізована судова практика та надана відповідна правова оцінка всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,  і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.
Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду  м. Києва від  17 грудня 2019 року  залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.
 
Головуючий
 
Судді