ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2020 р.   м.Київ           Справа№ 910/16215/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Кубей В.І.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.08.2020 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги   
Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" 
на ухвалу      Господарського суду міста Києва 
від                  16.06.2020 (повний текст ухвали складено 22.06.2020)  
у справі        №910/16215/19 (суддя Бондаренко Г.П.)
за позовом   Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" 
до                  Державної податкової служби України 
про                відшкодування шкоди (збитків) у розмірі 40 000 000, 00 грн, завданих 
                     внаслідок протиправних дій органу державної влади 

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

           Короткий зміст  позовних вимог та рух справи 
Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій органу державної влади у розмірі 40000000,00 грн., посилаючись на те, що у зв`язку з протиправним діями відповідача, які виразилися у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339, Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" позбавлено права і можливості на зменшення суми податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ у періодах повернення передплати, що відповідно шкодить інтересам позивача як платника податку та спричиняє збитки на загальну 40 000 000,00 грн. 
У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 40000000 грн. (сорок мільйонів гривень) 00 коп. на відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій Державної податкової служби України, які виразились у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Державної податкової служби України про відшкодування шкоди (збитків) у розмірі 40 000 000, 00 грн, завданих внаслідок протиправних дій органу державної влади - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ", що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір між сторонами виник у сфері публічно-правових відносин податкового адміністрування, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у цій справі має бути закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач (АТ "ДНІПРОАЗОТ") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 про закриття провадження у даній справі - скасувати та направити справу №910/16215/19 для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні  ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
          Скаржник посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що : 
- кошти, які вимагає позивач, є шкодою (збитками), які завдані внаслідок протиправних дій Державної податкової служби України, і вказана шкода відповідно до ст. 1175 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 47 Господарського кодексу України повинна бути відшкодована позивачу за рахунок відповідача; 
- позивач не заявляв вимог про вирішення публічно - правового спору, оскільки публічно - правовий спір було вирішено в межах справ № 804/2320/18, № 0440/6132/18, № 160/594/19, рішення за якими набрали законної сили, і згідно яких визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України, які виразились у неприйнятті для реєстрації Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування та зобов`язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати у Єдиному державному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування до податкових накладних; проте, відповідач рішення судів у вказаних справах - не виконав, внаслідок чого позивача позбавлено права і можливості на зменшення суми податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 40  000  000,00 грн., через що підприємству завдано збитки на зазначену суму, що і було підставою для звернення до господарського суду за захистом своїх прав; 
- суд першої інстанції безпідставно застосував висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 по справі № 922/506/19, оскільки у вказаній справі спір стосувався стягнення з фіскального органу державної влади суми податкового ліміту. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/16215/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Станіка    С.Р., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020  відкрито апеляційне провадження у справі №910/16215/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020,  розгляд апеляційної скарги призначено у відкритому судовому засіданні на 25.08.2020, встановлено учасникам справи процесуальний строк щодо подання відзиві, заяв та клопотань. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений ухвалою строк - не надходив. 
Частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу  через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач  у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подала відзиви на апеляційну скаргу,  суд дійшов висновку, що неподання вказаним учасником спору відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Крім того, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19. колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судовому засіданні 25.08.2020 представник скаржника (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу  Господарського суду міста Києва від 16.06.2020, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідач в особі повноважного представника в судовому засіданні 25.08.2020 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін як таку, що постановлення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи,  Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій органу державної влади у розмірі 40000000,00 грн., посилаючись на те, що у зв`язку з протиправним діями відповідача, які виразилися у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339, Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" позбавлено права і можливості на зменшення суми податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ у періодах повернення передплати, що відповідно шкодить інтересам позивача як платника податку та спричиняє збитки на загальну 40 000 000,00 грн.
У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 40000000 грн. (сорок мільйонів гривень) 00 коп. на відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій Державної податкової служби України, які виразились у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Державної податкової служби України про відшкодування шкоди (збитків) у розмірі 40 000 000, 00 грн, завданих внаслідок протиправних дій органу державної влади - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено Акціонерному товариству "ДНІПРОАЗОТ", що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір між сторонами виник у сфері публічно-правових відносин, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у цій справі має бути закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. 
В свою чергу, позивач посилався на те, що  заявлені ним до стягнення грошові кошти є шкодою (збитками) згідно з ч. 1 ст. 255 Господарського кодексу України, яка відповідно до ст. 1175 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 47 Господарського кодексу України повинна бути відшкодована відповідачем, а отже, спір є господарським, у зв`язку з чим він і звернувся до суду господарської юрисдикції. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Пунктом  13 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі. 
Згідно з ч. 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції,   предметом розгляду даної справи є стягнення з  Державної податкової служби України шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій органу державної влади у розмірі 40000000,00 грн. у зв`язку з протиправним діями відповідача, які виразилися у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339. 
Згідно зі ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Звертаючись з цим позовом, позивач визначив свої вимоги як стягнення шкоди (збитків), до складу яких відніс суми податку на додану вартість згідно розрахунків на коригування  від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339, і за якими зменшено обсяги постачання за податковими накладними та на суми податку на додану вартість, і відповідно, позивач, вказуючи на непроведення відповідачем відповідного коригування всупереч рішенням судів у справах № 804/2320/18, № 0440/6132/18, № 160/594/19, позбавлений права і можливості на зменшення суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 40  000  000,00 грн. 
В свою чергу податкове законодавство України ґрунтується, в першу чергу, на принципі загальності оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу та невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства (ст. 4 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства (пункт 7.3 статті 7 Податкового кодексу України).
Суд апеляційної інстанції враховує, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, визначення прав та обов`язків платників податків та зборів, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, зменшення та/або скасування відповідного податкового зобов`язання.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що: 
-  згідно п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
- п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: 
а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;
б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.
Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відносини, пов`язані із справлянням податків, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані, зокрема, Податковим кодексом України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій.
Згідно зі статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Положеннями статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
З урахуванням наведеного, оцінивши наявні матеріали справи та докази в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин полягає у тому, що позивачем заявлено вимоги про стягнення шкоди (збитків), до складу яких відніс суми податку на додану вартість згідно розрахунків на коригування  від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339. 
При цьому, суд апеляційної інстанції встановив,  що позивач наголошує на тому, що згідно розрахунків на коригування  від 19.01.2018 № 411, від 16.02.2018 № 617, від 16.03.2018 № 604, від 16.03.2018 № 605, від 18.04.2018 № 893, від 17.05.2018 № 561, від 17.05.2018 № 562, від 19.06.2018 № 479, від 18.07.2018 № 154, від 18.07.2018 № 146, від 17.08.2018 № 417, від 19.09.2018 № 390, від 19.09.2018 № 391, від 18.10.2018 № 341, від 19.11.2018 № 339, ним зменшено обсяги постачання за податковими накладними та зменшено відповідні суми податку на додану вартість, і відповідно, позивач, вказуючи на непроведення відповідачем відповідного коригування всупереч рішенням судів у справах № 804/2320/18, № 0440/6132/18, № 160/594/19, позбавлений права і можливості на зменшення суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 40  000  000,00 грн., тобто позивач не погоджується з тим, що він позбавлений можливості фактично зменшити своє податкове навантаження, за наявності рішень судів та визначених Податковим кодексом України правових підстав для такого зменшення, обумовлених .п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, та вказує на те, що внаслідок цих дій йому завдано збитки на суму невідкоригованих  податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що судом першої інстанції обгрунтовано зазначено про те, що відповідачем у даній справі є державний орган наділений контролюючими функціями та повноваженнями в сфері сплати податків та зборів, в тому числі щодо вчинення дій з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підставами позову позивач визначає протиправність дій податкового органу щодо фактичного прийняття рішення про не реєстрацію податкових накладних позивача, що свідчить про те, що позовні вимоги випливають з відносин публічно - правового характеру.  
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками  суду першої інстанції про те, що суть спірних правовідносин полягає у захисті позивачем його права на зменшення суми своїх податкових зобов`язань, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із податкового законодавства та фактично стосуються повноважень відповідача щодо здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто заявлена у справі вимога про стягнення збитків за своєю суттю є вимогою вирішити публічно - правовий спір щодо зобов`язання відповідача вчинити дії з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних і відповідно,  зафіксувати у загальній системі адміністрування загальнообов`язкових податків обсяг податкових зобов`язань відповідача з податку на додану вартість, з урахуванням відповідних розрахунків на коригування. 
Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що  відносини між сторонами є такими, що виникли із податкового законодавства та не можуть регулюватися нормами Цивільного та Господарського кодексів України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу). 
Доводи скаржника про те, що ним не заявлено вимог про вирішення публічно - правового спору, оскільки публічно - правовий спір було вирішено  в межах справ № 804/2320/18, № 0440/6132/18, № 160/594/19, рішення за якими набрали законної сили, а позивачем заявлено вимоги виключно в межах стягнення  шкоди (збитків) згідно з ч. 1 ст. 255 Господарського кодексу України, - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди (збитків), не змінює суті та змісту спірних правовідносин, як не змінює і обов`язок суду щодо дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності, що узгоджується з приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України в призмі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Таким чином, оскільки спір між учасниками спору виник у сфері публічно-правових відносин, а тому такий підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у цій справі обгрунтовано закрито судом першої інстанції на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, про що постановлено відповідну ухвалу.
Доводи скаржника щодо помилковості посилань суду першої інстанції на правову позицію, висвітлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №922/506/19, - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на приписи ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

 Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що   доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, ухвала суду першої інстанції постановлена  з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим,  обумовлені ст. 277, 280 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування ухвали  Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/16215/19   - відсутні. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                  
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ"  на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/16215/19 -  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 у справі №910/16215/19 - залишити без змін. 
           3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "ДНІПРОАЗОТ". 
4. Матеріали справи  №910/16215/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
          Дата складання повного тексту постанови: 25.08.2020.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                К.В. Тарасенко