П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/345/20	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення  Херсонського окружного адміністративного суду  від 16.03.2020 по справі № 540/345/20 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

                                   ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2020 року ОСОБА_1  звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в припиненні/призупиненні виплати пенсії ОСОБА_1  за період з 01.06.2016 по 30.06.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 30.08.2019 у порядку та у спосіб, передбачений положеннями статті 46 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV. Виплату заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 розпочати з місяця наступного за місяцем набрання чинності даним рішенням суду; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2019 по 30.08.2019 в сумі 17 252,02 грн; в частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконати негайно.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що вона є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області з листопада 2014 року. При цьому, позивач зазначила, що у період з березня 2016 року по  липень 2019 року перебувала на тимчасово окупованій території України. У зв`язку з тим, з 01.06.2016 по 30.06.2019 відповідач не здійснював виплату їй пенсії, позивачка у серпні 2019 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про надання рішення Пенсійного фонду про припинення їй пенсійних виплат з 01.06.2016 . Проте, листом від 09.09.2019 № 618-Я-99-1 відповідачем було повідомлено, що виплату позивачу пенсії припинено з підстав закінчення строку дії довідки від 14.11.2014 № 6521000287 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції без прийняття відповідного рішення. Позивачка вважає вказану відмову у припиненні виплати пенсії з 01.06.2016 такою, що не передбачена статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому є протиправною. Крім того, позивачка вказує, що в подальшому відповідач також повідомив її про те, що пенсійні виплати відновлено з 01.07.2019, при цьому, заборгованість по пенсійним виплатам за липень та серпень 2019 року буде виплачена після розгляду клопотання Управління перед Пенсійним фондом України. Враховуючи, що пенсія є її єдиним джерелом існування, тому позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду відзив у якому зазначив,що підставою для припинення ОСОБА_1 виплати  пенсії з 01.06.2016 є закінчення 31.05.2016 строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 № 6521000287, а також інформація з баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, що узгоджується з приписами Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за № 365 та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2019  № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".
Крім того, відповідач вказує, відсутність підстав для виплати позивачу пенсії з 01.06.2016 підтверджується протоколом рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні ради від 10.10.2016 № 14 на підставі акту обстеження від 01.06.2016, яким встановлено факт відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання / перебування. При цьому, відповідач зазначає, що рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні ради відновлено виплату пенсії позивачці з 01.07.2019 згідно заяви позивачки від 23.07.2019. Оскільки рішенням вказаної Комісії від 19.08.2019 № 25 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019, а Кабінетом Міністрів України не прийнято окремий порядок щодо умов виплати пенсій, не виплачених за період до місяця їх відновлення, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 16 березня 2020 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення/призупинення виплати пенсії ОСОБА_1  за період з 01.06.2016 по 30.06.2019.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 включно.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заборгованість по невиплаченій ОСОБА_1 пенсії за період з 01.07.2019 по 30.08.2019 включно в сумі 17 252,02 грн. 
В частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду зобов`язав виконати негайно.
В частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 - відмовив.
В частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 30.08.2019 у порядку та у спосіб, передбачений положеннями статті 46 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV. Виплату заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 розпочати з місяця наступного за місяцем набрання чинності даним рішенням суду – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне  управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-          неналежне застосування положень Постанови № 2 від 06.03.2008 Пленуму Вищого Адміністративного суду України під час розгляду справи у суді першої інстанції;
-          судом не взято до уваги відсутність ознак протиправності у діях відповідача по припиненню пенсійних виплат позивачу та недійсності довідки від 14.11.2014;
-          пенсійні виплати позивачу за минулий період мають здійснюватися на підставі положень пункту 1 постанови КМУ від 05.04.2011 № 637 в редакції постанови Кабінета Міністрів України від 21.08.2019 № 788 на підставі окремого порядку, визначеного Кабміном.
-          інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою, яка з 01.08.2014 знаходиться на обліку в Херсонському центрі ГУ ПФУ в Херсонській області, як внутрішньо переміщена особа.
Згідно довідки від 14.11.2014 № 6521000287 ОСОБА_1 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ., строк дії якої було продовжено до 01.01.2016 та до 31.05.2016.
У період з 30.03.2016 по 18.07.2019 позивачка  перебувала на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк.
З 01.06.2016 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії.
23.07.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради позивачці видано довідку від 14.11.2014 № 6521-287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з відміткою "дублікат", без зазначення строку дії. 
23.07.2019 позивачка звернулася до Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою, якою просила розглянути питання щодо поновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі на комісії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".
29.07.2019 рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради за № 23 ОСОБА_1 відновлено пенсію з 01.07.2019.
07.08.2019 позивач звернулася до начальника ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою, якою просила повторно розглянути на Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради питання щодо виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 30.06.2019.
Фахівцями Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області до управління праці і соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради направлено подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за період з 01.06.2016 по 30.06.2019.
12.08.2019 рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні  № 24 вирішено, що  подання Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області не підлягає розгляду на підставі вимог пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 та Положення про комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого рішенням виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 15.05.2019 № 74.
19.08.2019 рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради за № 25, з урахуванням змін, внесених рішенням Комісії від 12.08.2019 № 24, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 згідно з пунктом 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання / перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016. 
19.08.2019 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про надання копії рішення Управління Пенсійного фонду України про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2016. 
09.09.2019 ГУ ПФУ в Херсонській області листом за № 597/Я-99-1, № 618-Я-99-1 повідомило представника позивача про те, що внаслідок закінчення 31.05.2016 строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 № 6521000287 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з червня 2016 року. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати, у т.ч. пенсії, приймається Комісіями з питань призначення( відновлення) соціальних виплат  внутрішньо переміщеним особам,утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад після підтвердження достовірності інформації про фактичне місце проживання/перебування  внутрішньо переміщеної особи. Призначення (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється органами ПФУ на підставі рішення , ухваленого Комісією. Крім того, згідно з протоколу від 10.10.2016 № 14 рішенням Комісієї при виконавчому комітеті Корабельної районної у м. Херсоні раді відмовлено ОСОБА_1 у відновлені виплати пенсії. Згідно витягу з протоколу засідання Комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради від 29.07.19 № 23 виплату пенсії ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання визначено з 01.07.2019. Виплату пенсії в поточному режимі розпочато з вересня 2019 року, дата виплати 10 число. Щодо виплати пенсії за період з 01.06.2016 по 30.06.2019, то відповідачем повідомлено, що засіданням Комісії від 19.08.2019 № 25 у присутності представника позивача повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.08.2019 та вирішено відмовити у призначення виплати за період з 01.06.2016 по 30.06.2019. Додатково повідомлено представника позивача про те, що Головним управлінням ПФУ в Херсонській області направлено клопотання до ПФУ щодо розгляду питання виплати боргу за липень, серпень 2019 року. 
19.09.2019 ГУ ПФУ в Херсонській області листом за № 30/К-ОП-2 повідомило представника позивача щодо підстав припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2016, зазначивши, що за наслідками обміну баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА та Головного управління ПФУ в Херсонській області отримано інформацію про відсутність особи за місцем проживання 11.05.2016, тому ОСОБА_1 було автоматично припинено виплату пенсії з 01.06.2016.  Додатково представника позивача повідомлено про те, що на сьогоднішній день діє постанова КМУ від 21.08.2019 № 788, якою визначено, що суми пенсій, не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати Кабінетом Міністрів України не прийнято.
Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.06.2016 по 30.06.2019 протиправними та маючи заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.07.2019 по 30.08.2019 в сумі 17 252,02 грн позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не законного припинення виплати пенсії позивачці у період з 01.01.2016 по 30.06.2019 з підстав, не передбачених Законом № 1058-IV та не у порядку, передбаченому чинним законодавством, а також визнав безпідставною не виплату пенсії ОСОБА_1 за липень-серпень 2019 року у сумі 17  252,02 грн після її поновлення. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно частини 2 статті 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 № 638-IV у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.
Статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено і місто Донецьк.
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №  1058-IV (далі - Закон № 1058).
Відповідно до преамбули вказаного Закону, останній розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Згідно зі статтею 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Частиною 1 статті 47 Закону України № 1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).
За приписами  частини 1 статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина 1 статті 2 Закону № 1706-VII).
Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Таким чином, ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, ні Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII (далі - Закон № 1669), ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.
При цьому, суд наголошує, що закріплене у Конституції України поняття "Закон України" не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Тобто, порядок реалізації гарантованого законом права громадянина на пенсійне забезпечення може бути змінено виключно законом, а не підзаконним актом. 
Враховуючи  зазначені норми матеріального права,  апеляційний суд зазначає, підстави припинення пенсійних виплат регулюються статтею 49 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація права, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. 
Отже, рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам мають прийматись територіальними органами Пенсійного фонду України та у відповідності до Закону № 1058.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 826/12123/16 (адміністративне провадження № К/9901/57533/18).  
Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як  правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується листуванням між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ України в Херсонській області (листи від 09.09.2019 за № № 597/Я-99-1, 618/Я-99-1, від 19.09.2019 за № 30/К-ОП/2), а також відзивом на позов, ГУ ПФУ у Херсонській області рішення про зупинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 не приймало. 
Також, згідно вказаних листів відповідача, підставами для автоматичного припинення  позивачці виплати пенсії з 01.01.2016 є інформація, отримана з баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, а також закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 № 6521000287(а.с.29-30).
Отже, ГУ ПФУ України в Херсонській області без прийняття відповідно рішення припинило виплату позивачці пенсії з 01.06.2016 по 30.06.2019, керуючись виключно інформацією про закінчення строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи та не підтвердженням останньою місця фактичного проживання.
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Тобто, з наявної у справі копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 14.11.2014 № 6521000287 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що строк дії довідки продовжено двічі - до 01.01.2016 та до 30.06.2016 (а.с.28).  
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, листом Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.11.2019 № 6061/13 підтверджено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 № 6521000287 є дійсною та діє безстроково(а.с.13).
Колегія суддів зазначає, що ані до суду першої інстанції , ані до суду апеляційної інстанції  відповідачем не надано доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 14.11.2014 № 6521000287.
Отже, вказані обставини спростовують довід відповідача, що на момент вчинення відповідачем оскаржуваної дії строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 № 6521000287 закінчився.
Щодо іншої підстави відповідача для припинення виплати позивачці пенсії, яка вмотивована рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.08.2019 № 25 про відмову ОСОБА_1 у призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 згідно з пунктом 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (зі змінами), у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що вона є не законною, з огляду на таке.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Як зазначалось вище, наведений у частині 1 статті  49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Із матеріалів справи убачається та встановлено судом першої інстанції, що право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання позивачки, яка є громадянкою України, та не передбачено Законом № 1058-IV.
Також, Верховний Суд постановою від 20.12.2018 у справі № 826/12123/16 положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 та абзацом 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 № 637 визнав нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили та обмежують внутрішньо переміщених осіб у реалізації їхнього права на пенсійне, соціальне забезпечення, призводять до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку таких осіб, а також порушують принцип рівності, передбачений   статтею 24 Конституції України.
Отже, припинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 01.06.2016 з підстав встановлення відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи є незаконним. Факт проживання особи за тим чи іншим місцем не впливає на визначення права на пенсію. 
Крім того, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, в якому зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.8, 22 Конституції України  не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.
Як зазначив Європейський суд з прав людини ( далі – ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до Порядку № 365, а саме, п. 15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України."
З огляду на вищезазначене колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на відсутність окремого порядку виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, прийняття якого передбачено Порядком № 365, що унеможливлює проведення управлінням виплати пенсії позивачу за минулий період, а саме: за період з 01.06.2016 по 30.06.2019 є не коректним.
При цьому, суд першої інстанції правильно акцентував, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено, однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права. До того ж на момент поновлення виплати пенсії позивачки приписів Кабінету Міністрів України про окремий порядок виплати пенсій не існувало.
Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у статті 46 Закону № 1058-IV, якою встановлено, що частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
При цьому, суд зазначає, що жодних змін у Закон № 1058-IV з приводу особливостей виплати заборгованості з пенсійних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.
До того ж, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, припиняючи виплату позивачці пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
З огляду на викладене, суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що виплату пенсії позивачці було поновлено з 01.07.2019, однак у період з липня по серпень 2019 року включено відповідачем не виплачувалась пенсія ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 17 252,02 грн.
При цьому, з наявних у справі документів, зокрема, відзиву на позов та листування між ГУ ПФУ в Херсонській області та позивачем вбачається відсутність спору відносно розміру нарахованої заборгованості з виплати пенсії між сторонами. 
Зокрема, у листі ГУ ПФУ в Херсонській області від 07.11.2019 р. за вих.. № 14593/02 відповідач підтверджує,  що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 складає 8 626,01 грн, а листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 09.09.2019 № 597/Я-99-1, № 618-Я-99-1 повідомлено про направлення ГУ ПФУ в Херсонській області до ПФУ клопотання щодо розгляду питання виплати боргу ОСОБА_1 за липень-серпень 2019 року.
При цьому, відповідачем не надано пояснень щодо підстав звернення до Пенсійного фонду України з вищевказаного питання.
З огляду на вказане, суд вважає, що у відповідача відсутні  законні  підстави щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2019 року після її відновлення, а тому сума заборгованості по пенсії за серпень-вересень 2019 року в сумі 17 252,02 грн підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вказане, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача відсутні  законні  підстави щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2019 року після її відновлення, а тому сума заборгованості по пенсії за серпень-вересень 2019 року в сумі 17 252,02 грн підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не встановив порушення відповідачем жодного з критеріїв, передбачених пунктом 1 Постанови № 2 від 06.03.2008 Пленуму Вищого адміністративного суду України, та те що у діях ГУ ПФУ в Херсонській області відсутні ознаки протиправності колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Апелянт у своїй скарзі не наводить жодних суттєвих обставин, які не були розглянуті Херсонським окружним адміністративним судом, при прийнятті рішення по справі № 540/345/20.
Згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови №2 від 06.03.2008 року Пленуму ВАС України основним завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, припиняючи нарахування та виплату пенсії позивачці за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив її право на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Слід також зазначити, що припинення нарахування та виплати пенсії було здійснено відповідачем у спосіб, що не передбачений Конституцією та Законами України, що є порушенням підпункту 1 пункту 1 Постанови № 2 від 06.03.2008 Пленуму ВАС України.
Доводи апелянта щодо відсутності ознак протиправності у діях відповідача по припиненню пенсійних виплат позивачці та недійсності довідки від 14.11.2014 також є хибними.
Це твердження спростовується листами Корабельного УПСЗН міста Херсона від 23.08.2019 № 4138/13 та від 19.11.2019 № 6061/13 у яких зазначено, що довідка від 14.11.2014  № 6521000287 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції не була скасована, строк її дії не закінчився і діє вона безстроково (а.с.13,14).
Апеляційна скарга також містить посилання на те, що підставою автоматичного припинення пенсійних виплат позивачці стали «наслідки обміну інформацією з баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області».
Але погодитись із таким посиланням колегія суддів не може з огляду на те, що Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як обмін інформацією з баз даних.
Пунктом 73 Рішення Верховного Суду по зразковій справі № 805/402/18 встановлено, що відповідно до аналізу положень Закону № 1058-ІV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.
У своїй апеляційній скарзі відповідач стверджує, що виплата пенсії Позивачу була припинена на дату набрання чинності постановою Кабінета Міністрів України  від 08.06.2016 № 365, що не відповідає дійсності тому, що вказана Постанова набрала чинності 14.06.2016, а виплата пенсії була припинена, за даними відповідача з 01.06.2016 року. При цьому, рішення ГУ ПФУ в Херсонській області  про припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 відсутнє.
Отже, рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам мають прийматись територіальними органами Пенсійного фонду України та у відповідності до Закону № 1058.
Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 826/12123/16 (№ К/9901/57533/18).
Не погоджується апеляційний суд і з доводом апеляційної скарги, що пенсійні виплати позивачці за минулий період мають здійснюватися на підставі положень пункту 1 постанови Кабінета Міністрів України від 08.06.2016 № 637 в редакції постанови Кабінета Міністрів України від 21.08.2019 № 788 на підставі окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Ураховуючи те, що відповідно до частини 3 статті  4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по зразковій справі № 805/402/18(Пз/9901/20/18) від 03.05.2018. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1  є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду  від 16.03.2020 по справі № 540/345/20 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.