КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                   Апеляційне провадження № 22-ц/824/5765/2020
                                                                                            Справа 757/6101/19-ц
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
30 червня 2020 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Матійчук Г.О. в м. Київ 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум, компенсації втрати частини грошових доходів та винагороди за підсумками роботи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум, компенсації втрати частини грошових доходів та винагороди за підсумками роботи.
Позов мотивовано тим, що АТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ "Укрзалізниця", Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підвідомчих підприємств і закладів, що мали статус окремих юридичних осіб. 
Позивач була прийнята на ДП "Донецька залізниця" прибиральницею виробничих приміщень з 09 липня 1975 року, з 13 лютого 1980 року призначена оператором виробничого відділу ІВЦ, з 01 червня 2001 року переведена інженером першої категорії виробничого відділу ІВЦ. Відповідно до Закону України № 4442-ІV від 23 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 ДП "Донецька залізниця" було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Згідно з наказом правління ПАТ "Українська залізниця" № 3033 від 15 квітня 2016 року, Інформаційно-обчислювальний центр державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". З 01 серпня 2016 року згідно з наказом № 1/ос від 29 липня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства "Донецька залізниця" продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера 1 категорії з окладом у розмірі 4853 грн. Виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" Структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця". 01 березня 2017 року згідно з наказом № 154 від 20 березня 2017 року позивачу було збільшено оклад до 6066 грн. 
20 березня 2017 року згідно з наказом № 19/ІОЦ від 17 березня 2017 року було встановлено простой робітникам виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр". 11 квітня 2017 року згідно з витягу протоколу № Ц-59/288-2017 було прийнято рішення про скорочення штату працівників ПАТ "Українська залізниця". 06 липня 2017 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі наказу № 2614/ДН-ос від 04 липня 2017 року.
Вказувала, що відповідно до п. 2 Статуту ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735, ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства загального користування" ПАТ "Укрзалізниця" повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Укрзалізницею та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди. На цей час діє Колективний договір залізниці між керівництвом та дорожнім комітетом профспілки Донецької залізниці, який було схвалено та прийнято конференцією трудового колективу 20 березня 2007 року, який з усіма змінами та доповненнями продовжено на 2014-2015, 2016 та 2017 роки. Відповідно до п. 1.13 Колективного договору, сторони відповідають за порушення та невиконання зобов`язань колективного договору у відповідності до діючого законодавства України. Відповідно до п. 2.11, 3.29, 6.45 Колективного договору Дорожній комітет профспілки зобов`язаний здійснювати захист соціально-економічних прав та інтересів працюючих, пенсіонерів, вживати захист по усуненню порушень з питань оплати праці, здійснювати контроль за наданням залізничникам в повному обсязі гарантій, обумовлених колективним договором.
Зазначала, що відповідно до наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року ПАТ "Українська залізниця" зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу, який склався на кінець 2016 року, враховуючи виконання показників роботи за 2016 рік. Відповідно до наказу, винагорода за підсумком роботи за 2016 рік, яка належить їй до виплати, складає 2523,56 грн. Такі саме відомості опубліковані в мережі інтернет на сайті Профспілки залізничників та транспортних будівельників України. 
Вказувала, що в день звільнення з роботи позивачці видано її трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати за період: липень 2016 року, що складає 2978,39 грн.; з 16 березня 2017 року по 06 липня 2017 року, що складає 42510,25 грн., а загалом 45488,64 грн. Вважає такі дії відповідача незаконними, а отже загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні, яку повинен виплатити відповідач, складає 101621,64 грн. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача загальну суму компенсації у розмірі 5952,04 грн. 
На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги в березні 2019 року, просила стягнути із відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 45488,64 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку 101621,64 грн., суму компенсації в розмірі 5952,04 грн., нараховану, але не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50 % від окладу в сумі 2523,56 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 частково задоволено, стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період: липень 2016 року, з 16 березня 2017 року по 06 липня 2017 року в сумі 38004,68 грн., грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7484,88 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період затримки 353 робочих дня у розмірі 101621,64 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5952,04 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Відповідач АТ "Українська залізниця", не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд безпідставно та необґрунтовано відхилив заперечення та докази відповідача і ухвалив рішення виключно на підставі доказів позивача. Позивач працювала у виробничому підрозділі "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця". Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Донецьк. З 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року  "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України", введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця", а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. 
Вказував, що у відзиві на позовну заяву вже зазначив, що за першу половину березня 2017 року позивачу нараховано та виплачено аванс в сумі 1972,61 грн., який позивач отримав у касі згідно з відомістю № 30 за березень 2017 року. За інший період у відповідача відсутня заборгованість з заробітної плати, так як нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. Тому суд безпідставно задовольнив вимогу про стягнення заборгованості з заробітної плати в сумі 45489,56 грн. Суд першої інстанції визнав надані позивачем розрахунки заробітної плати належними доказами, які не викликають сумніву в їх достовірності, хоча відповідач зазначив, що втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення, проте суд не врахував ці пояснення та зробив помилковий висновок про достовірність доказів. Також суд безпідставно стягнув заборгованість за липень 2016 року в сумі 4853 грн. Відповідач зазначив, що заборгованість утворилася за час роботи позивача в ДП "Донецька залізниця". Заборгованість в сумі 4853 грн. не є заробітною платою, нарахованою відповідачем, а є заборгованістю іншої юридичної особи, яка мала забезпечити своєчасну виплату заробітної плати. АТ "Укрзалізниця" не є правонаступником ДП "Донецька залізниця", так як в ЄДРПОУ відсутній запис про припинення юридичної особи. Жодних доказів прийняття відповідачем заборгованості за липень 2016 року в сумі 4853 грн. позивачем не надано, тому ця позовна вимога не підлягала задоволенню.
Не погоджувався з висновками суду першої інстанції щодо стягнення компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку, оскільки порушення норм трудового законодавства виникли через форс-мажорні обставини.
Зазначив, що позивачем не було сплачено судовий збір за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку, а отже ця вимога мала бути залишена судом без розгляду.
 
Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилалася на те, що у апеляційній скарзі відповідач не спростував її твердження стосовно суті. За її заявою про вчинення АТ "Укрзалізниця" кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (невиплата заробітної плати) стосовно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження, слідчі органи Національної поліції України вбачають в діях службових осіб відповідача склад злочину. Апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою і не може заперечувати факт невиплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Викладала доводи щодо правонаступництва відповідачем всіх прав і обов`язків ПАТ "Укрзалізниця", Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підвідомчих підприємств і закладів, що мали статус окремих юридичних осіб.
Зазначала, що по ідентичним справам рішеннями Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду, що винесено на користь позивача, залишено в силі та виконано державним виконавцем.
Вказувала, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", а ОСОБА_1 знаходилася з Регіональною філією "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" у трудових відносинах до 06 липня 2017 року і виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі. Щоденні регламентні роботи по закриттю звітних діб в цілому по Донецькій залізниці виконувалися працівниками ІОЦ аж до 17 червня 2017 року, в базу даних залізниці щодня відкачувалися з ГІОЦ (м. Київ) зрізи інформації по вагонної та потягової моделям дороги, тим самим підтримувалася актуальність баз даних. Відповідачем не надано доказів порушення з боку позивача встановленого режиму роботи. При звільненні та виході на пенсію ОСОБА_1 не отримала усі належні їй платежі, її майнові вимоги щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
Позиція АТ "Українська залізниця" ґрунтується на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не вказав, що на підприємстві діє сучасне електронне начислення заробітної плати і ведення табельного обліку - "АРМ ФОБОС". Документообіг на підприємстві ведеться через "УЗ СКЕДО". Всі дані по мережі передавалися на Київ та Лиман і там в базі даних вони є. Крім того, деякі структурні підрозділи регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" здійснюють господарську діяльність на підконтрольній Україні території, починаючи з квітня 2016 року, а звільнено позивача 07 червня 2017 року.
Вказувала, що зазначені відповідачем укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачці, і посилання відповідача на форс-мажорні обставини є необґрунтованим.
Зазначала, що позивач має право на середній заробіток за час затримки виплати, оскільки у зв`язку з проведенням АТО позивач була вимушена покинути місце реєстрації і проживання, після тривалого стажу роботи на підприємстві їй не запропонували будь-якому роботу на Укрзалізниці на підконтрольній Україні території і цинічно обманули із заробітною платою.
Вказувала, що відповідачем апеляційна скарга на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року подана вдруге, із пропуском строку на апеляційне оскарження, і відповідач навмисно затягує виконання рішення суду.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і представник позивача у заяві від 16 квітня 2020 року просила розглянути справу без її участі за наявними в справі матеріалами, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
18 червня 2020 року та 25 червня 2020 року від представника позивача ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшли направлені електронною поштою документи, а саме скріншот з офіційного сайту Верховного Суду щодо вирішення Великою Палатою Верховного Суду виключної правової проблеми щодо правонаступництва АТ «Українська залізниця»; судова практика Верховного та Київського апеляційного судів; опис документів для остаточного розрахунку № 2065; копія графіка видачі депонованої заробітної плати; копія про порядок остаточного розрахунку з працівниками; копія переліку документів для остаточного розрахунку; копія довідки № 31.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки представником позивача не надано докази неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, вони не приймаються апеляційним судом.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки (а. с. 25 - 27) з 09 липня 1975 року на підставі наказу № 58вц від 09 липня 1975 року призначена прибиральницею виробничих приміщень обчислювального центру Донецької ордена Леніна залізниці; з 13 лютого 1980 року на підставі наказу № 23вц від 13 лютого 1980 року призначена оператором ОЕМ виробничого відділу; з 06 жовтня 1082 року на підставі наказу № 142/л від 06 жовтня 1982 року призначена інженером виробничого відділу; з 18 вересня 1985 року на підставі наказу № 440/л від 18 вересня 1985 року призначена старшим інженером того ж відділу; з 01 липня 1986 року на підставі наказу № 347 від 26 червня 1986 року переведена до відділу автоматизованих систем управління експлуатаційною роботою залізниці; з 01 серпня 1986 року на підставі наказу № 453/л від 01 серпня 1986 року призначена на посаду інженера-математика того ж відділу; з 01 грудня 1987 року на підставі наказу № 549/л від 30 листопада 1987 року призначена інженером ІІ категорії; із 01 серпня 1993 року на підставі наказу № 243/л від 28 липня 1993 року переведена на посаду математика другої категорії; із 01 лютого 2000 року на підставі наказу № 26/л від 01 лютого 2000 року переведена математиком 1 категорії до відділу розробки і запровадження АСОЦП і КПП; на підставі наказу Укрзалізниці № 362/ц від 29 серпня 2000 року Інформаційно-обчислювальний центр з 01 жовтня 2000 року перейменовано на Інформаційно-статистичний центр Донецької залізниці; із 01 червня 2001 року на підставі наказу № 144/л від 30 травня 2001 року переведена інженером першої категорії цього ж відділу; із 01 січня 2002 року на підставі наказу № 364/ІСЦ від 29 грудня 2001 року переведена інженером першої категорії до виробничого відділу по експлуатації АСУ вантажних перевезень в сектор експлуатації АСОУП; на підставі наказу Укрзалізниці № 392У від 01 листопада 2006 року інформаційно-статистичний центр ДП "Донецька залізниця" з 01 лютого 2007 року перейменовано на інформаційно-обчислювальний центр ДП "Донецька залізниця"; із 01 листопада 2007 року на підставі наказу № 832/л від 01 листопада 2007 року переведена інженером першої категорії до виробничого відділу впровадження і експлуатації АСУ вантажних перевезень, сектор впровадження систем і задач; із 01 серпня 2016 року ДП "Донецька залізниця" реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-ІV, постанова Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200; із 01 серпня 2016 року інформаційно-обчислювальний центр ДП "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
06 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу від 04 липня 2017 року № 2614/ДН-ос.
 
На а. с. 38 знаходиться копія наказу (розпорядження) № 2614/ДН-ос від 04 липня 2017 року структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", яким ОСОБА_1 звільнено з 06 липня 2017 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України, наказано виплатити 3 середньомісячні заробітки та компенсацію за 26 днів відпустки.
 
На а. с. 54 - 55 знаходиться копія протоколу № 5 комісії по визначенню трудового стажу та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" щодо ОСОБА_1 , яким визначено, що розмір одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у частинах к заробітку складає 3.
 
На а. с. 40 - 44 знаходяться копії табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за березень - липень 2017 року без підписів та печаток підприємства.
 
На а. с. 48 - 53 знаходяться копії розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 за липень 2016 року в сумі 2978,39 грн., за березень 2017 року в сумі 4381,61 грн., за квітень 2017 року в сумі 7434,41 грн., за травень 2017 року в сумі 2966,76 грн., за червень 2017 року в сумі 2122,06 грн., за липень 2017 року в сумі 27578,02 грн.
 
На а. с. 31 знаходиться копія наказу виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" від 29 липня 2016 року № 1/ос, яким з 01 серпня 2016 року трудовий договір з працівниками інформаційно-обчислювального центру ДП "Донецька залізниця" продовжити у виробничому підрозділі "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" з їх згоди, згідно списку, що знаходиться у додатку до цього наказу і є невід`ємною його частиною.
На а. с. 35 - 37 знаходиться копія наказу виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ, яким встановлено початок простою з 08:00 години 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр", встановлено щоденний графік і зобов`язано працівників, які знаходяться у простої, з`являтися на свої робочі місця.
На а. с. 32 знаходиться копія наказу виробничого підрозділу "Інформаційно-обчислювальний центр" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" від 21 березня 2017 року № 21/ІОЦ, яким з 01 березня 2017 року підвищено на 25 відсотків годинні тарифні ставки та посадові оклади працівників, встановлені штатним розписом на 28 лютого 2017 року, згідно списку працівників.
На а. с. 33 - 34 знаходиться копія особової картки працівника ОСОБА_1 , із відмітками про переведення, відпустки і звільнення з посади за власним бажанням із 06 липня 2017 року.
25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подала документи (завірені копії) для остаточного розрахунку з інженером 1 категорії ВП "ІОЦ" СП "ДДЗП" РФ "Донецька Залізниця" ПАТ "Українська залізниця" згідно переліку (а. с. 30).
На а. с. 82 - 84 знаходиться копія відомості на виплату грошей № 30 за березень 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 отримала 1972,61 грн. 24 липня 2017 року.
На а. с. 85 знаходиться довідка про доходи, видана структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" структурного підрозділу регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" 03 червня 2019 року № 469/1, згідно якого ОСОБА_1 за березень 2017 року виплачено 1972,61 грн.; за квітень - липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась.
 
На а. с. 86 - 90 знаходиться копія науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Даним висновком встановлено обставини втрати контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та Луганська АДРЕСА_2 у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів; комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин із працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу в частині пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження, оскільки цим обставинам надавалася оцінка під час розгляду заяви АТ "Українська залізниця" про поновлення строку на апеляційне оскарження в ухвалі Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 06 квітня 2020 року.
 
Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50 % від окладу в сумі 2523,56 грн., суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цієї суми.
 
В зазначеній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в сумі 45489,56 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101621,64 грн., компенсації втрати частини доходів в сумі 5952,04 грн., суд першої інстанції вважав, що з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконуючи свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Крім того, жодним нормативним актом про працю не звільнено роботодавця від виплати заборгованості по заробітній платі.   
 
Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.
 
Частиною 4 ст. 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
 
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
 
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
 
У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Згідно зі ст. ст. 47, 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Допустимими є докази, що одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).
 
Звертаючись з вимогами про стягнення заробітної плати за липень 2016 року, березень 2017 року - липень 2017 року, ОСОБА_3 у підтвердження вимог надала суду роздруківки розрахунку заробітної плати за липень 2016 року 2978,39 грн.,   березень 2017 року 4381,61 грн., квітень 2017 року - 7434,41 грн., травень 2017 року - 2966,76 грн., червень 2017 року - 2122,06 грн., липень 2017 року  27578,02 грн. Вказані роздруківки не підписані, не містять вказівок на посадову особу, яка їх складала, не посвідчені жодним чином.
 
При цьому з відомості на виплату грошей № 30 за березень 2017 року Донецької дирекції залізничних перевезень Структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» вбачається, що ОСОБА_3 отримала заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1972,61 грн. (а. с. 83)
 
Надані позивачем копії табелів робочого часу за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року (а. с. 40 - 44), також не завірені, крім того спростовані Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати від 16 січня 2018 року, з якого вбачається, що втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Луганська АДРЕСА_2 , у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, почалася з 20 березня 2017 року.
 
Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, з 20 березня 2017 року у працівників підприємства-відповідача немає доступу до адміністративної будівлі, виробничих об`єктів, документації підприємства, в тому числі, пов`язаної з нарахуванням заробітної плати.
 
Встановити джерело виконання розрахунків, наданих позивачем у якості підтвердження розміру заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, неможливо.
 
Отже, надані позивачем роздруківки розрахунків заробітної плати за липень 2016 року, 2017 рік та табелів робочого часу не є безспірним доказом на підтвердження існування заборгованості та її розміру.
 
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 27 січня 2020 року у справі № 265/9472/18 (провадження № 61-14736св19).
 
Однак представлені позивачем докази були прийняті судом всупереч вимогам ст. 95 ЦПК України.
 
Так, за змістом ч. 1, 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
 
Факт виконання певної роботи позивачем впродовж спірного періоду за липень 2016 року, з 20 березня 2017 року по 06 липня 2017 року будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч. 6 ст. 95 ЦПК України не підтверджений, оскільки в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_1 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період, а також індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, які могли би підтверджувати розмір нарахованої заробітної плати позивачу.
 
Сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19.
                                                                                                 
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, що регламентні щоденні роботи виконувалися працівниками ІОЦ аж до 17 червня 2017 року і позивач дотримувалася встановленого режиму роботи, оскільки позивачем на підтвердження цих обставин доказів надано не було.
 
АТ "Українська залізниця" з об`єктивних причин позбавлене можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем, адже первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, зберігалися в бухгалтерії підприємства в адміністративній будівлі (м. Донецьк), оскільки використовувалися в оперативній діяльності останнього.
 
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про наявність у відповідача заборгованості перед ОСОБА_3 у розмірі 45488,64 гривен, яка складається із невиплаченої заробітної плати за період: липень 2016 року, березень 2017 року - липень 2017 року, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7484,88 грн. та похідних вимог про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5952,04 грн., а також середнього заробітку за часу затримки виплати сум при звільненні в розмірі 101621,64 грн., оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості у відповідача за вказаний період у зазначеному розмірі, а надані нею докази не є належними доказами в силу положень ст. 77 ЦПК України.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо практики апеляційного суду в аналогічних справах, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (а не апеляційного суду), що і було зроблено апеляційним судом при розгляді даної справи, застосувавши висновок Верховного Суду у справі № 265/9472/18, постанова від 27 січня 2020 року.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, що АТ "Укрзалізниця" не запропонувало ОСОБА_1 будь-якої роботи на підприємстві на підконтрольній Україні території, враховуючи, що позивача у цій справі було звільнено не за скороченням посади або штату, а за згодою сторін в зв`язку із досягненням нею пенсійного віку.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із прийняттям нової постанови про відмову в позові.
 
В іншій частині рішення, яким ОСОБА_1 було відмовлено в позові, рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року ніким не оскаржується і залишається без змін.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та відшкодовує за рахунок держави на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 768,40 грн., а також стягує із позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 1524,32 грн. в частині вимог про стягнення середнього заробітку , оскільки позивач в цій частині не звільнена від сплати судового збору.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року скасувати в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 38004,68 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки 7484,88 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 101621,64 грн., компенсації втрати частини доходів в сумі 5952,04 грн. та розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нову постанову.
Відмовити ОСОБА_1 в позові до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум, компенсації втрати частини грошових доходів.
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року залишити без змін.
Стягнути на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" (Донецька область м. Лиман вул. Привокзальна 22 код ЄДРПОУ 40150216) судові витрати за подання апеляційної скарги: із держави - 768,40 грн., із ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_3 , фактичне місце перебування АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 1524,32 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Судді :