КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
17 червня  2020 року
 
справа №759/6018/19
                                        
провадження № 22-ц/824/2260/2020
   
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач  - Товариства з обмеженою відповідальність  «ТТрейд»
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року ухваленого під головуванням судді П`ятничук  І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність  «ТТрейд» про видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,
В С Т А Н О В И В :
 
В березні 2019 року  ОСОБА_2   звернувся із позовом до  ТОВ «ТТрейд» , в якому просив  зобов`язати товариство видати позивачу трудову книжку та стягнути з відповідача на користь позивача  середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невидачею трудової книжки за період з 02.01.2019 року по 26.03.2019 рік  в розмірі 12 519,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність  «ТТрейд»  на користь позивача  6018,24 грн середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду  позивач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати частково, викласти резолютивну частину рішення, відповідно до якої стягнути з відповідача на користь позивача  середній заробіток в розмірі 14 636, 02 грн за весь час вимушеного прогулу  у зв`язку із невидачею трудової книжки за період  з 19.12.2018 року по 31.05.2019 рік.
Включити до мотивувальної частини рішення абзаци 6, 7  п 4.1 Інструкції про порядок  ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58.
Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 900 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ним не подавалась заява про звільнення 19.12.2018 року. Зазначає, що судом не було застосовано положення п 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року, № 58. Крім того,  зазначає, що судом не враховано, пункт 2 Постанови  КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої  середня заробітна плата працівника, який пропрацював менше року на підприємстві  обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, та не погоджується із визначеним судом розміром середньої заробітної плати.
В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов,  суд першої інстанції виходив із наявності вини  відповідача у затримці видачі трудової книжки  ОСОБА_1 . 
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 18.06.2018 р. відповідно до наказу №20-оп ОСОБА_1 був прийнятий на посаду виконроба ТОВ «ТТрейд» та призначений відповідальним при виконанні будівельно-монтажних робіт на території виробничих підрозділів ПАТ «Дніпровський крохмально-патоковий комбінат» ( а.с. 10).
20.12.2018 р.  ОСОБА_1 направив на адресу відповідача заяву про надання йому щорічної оплачуваної відпустки, строком на 14 календарних днів з 20.12.2018 р. по 02.01.2019 р. 
Водночас 21.12.2018 р. позивачем надіслано заяву про звільнення з посади відповідно до ст. 38 КЗпП, останній день відпустки вважати днем звільнення. Також в вказаній заяві просив видати належним чином оформлену трудову книжку на його ім`я, шляхом направлення трудової книжки за адресою позивача. ( а.с. 12-16).
Відповідно до зворотного повідомлення, вказане поштове відправлення позивачем відповідачу направлено 21.12.2018 р. на адресу ТОВ «ТТрейд» м.Київ, пр.Лобановського, 56 (а.с. 17), відповідно до відомостей сайту ПАТ «Укрпошта» даний рекомендований лист не був вручений відповідачу під час доставки, а був вручений лише 09.01.2019 р. (а.с. 18).
07.02.2019 р. позивач повторно направив відповідачу заяву про звільнення з вимогою видати трудову книжку та здійснити розрахунок при звільненні ( а.с. 22).
Відповідно до Наказу № 147-ктр 19.12.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП (а.с. 49), на час звільнення відділом бухгалтерії було проведено нарахування та виплата компенсації за невикористану частину щорічної відпустки. ( а.с. 44-48).
Даний наказ сторонами не оспорювався та не визнавався недійсним у встановленому законом порядку. 
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку.
Обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (із змінами).
Згідно з п. 4.2 вказаної Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Чинним законодавством передбачено, що обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця.
Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов`язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути, за доведеності цих обставин, підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки.
Як вбачається із матеріалів справи, позивача звільнено з роботи 19.12.2018 року. 
Відомостей, що відповідачем у день звільнення позивача направлено поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, матеріали справи не містять.
Як встановлено судом  трудову книжку направлено позивачу 13.05.2019 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність вини ТОВ «ТТрейд» у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 , що свідчить про порушення трудових прав позивача та є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої законом. 
Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 6018,24 грн.
Посилання апелянта на п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 при визначенні середнього заробітку за час затримки при видачі трудової книжки є помилковим, оскільки дане положення регулює обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток, виплати компенсації  за невикористані відпустки.
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції абз. 6  п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок щодо виплати середнього заробітку працівникові за весь час вимушеного прогулу  при затримці видачі трудової книжки  з вини власника, колегія суддів відхиляє, оскільки судом застосовано аналогічні положення передбачені ч. 4 ст. 235 КЗпП.
Щодо доводів  апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції абз. 7  п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок щодо видачі наказу про новий день звільнення і внесення відповідних записів до трудової книжки, колегія суддів також не приймає, оскільки   відповідних позовних вимог заявлено не було. 
Зазначені в апеляційній скарзі нарахування заробітної плати за період з 01.06.2018 року по 12.03.2019 рік та виписку з банку по рахунку позивача колегія суддів до уваги не приймає, оскільки із наданої виписки  неможливо встановити складові заробітної плати, які враховуються при обчисленні середнього заробітку, крім того, частина нарахувань здійснена фізичними особами,  що не може вважатись заробітною платою. 
Крім того, вимоги апеляційної скарги виходять за межі позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги.
Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та апеляційної скарги не підлягають задоволенню вимоги  про відшкодування  понесених судових витрат.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2020 року.

Суддя-доповідач 

Судді