ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Херсон
Справа №653/3251/19
Провадження №22ц/819/785/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді:  Приходько Л.А.,
Радченко С.В.,
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Берлімової Ю.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що з 10 червня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Просила розірвати шлюб, зазначивши, що подружнє життя в останній час зруйнувалося, виникла неприязнь у взаємовідносинах, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя. 
Позивач зазначила, що вони з відповідачем вже більше року проживають окремо, збереження шлюбу та подальше спільне проживання вважає неможливим.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 рокупозовні вимоги задоволено. Ухвалено шлюб, зареєстрований 10 червня 2006 року Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 52, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог або надати сторонам строк для примирення подружжя, після чого вирішити спір по суті.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не вжив заходів, спрямованих на примирення подружжя та не надав строк на примирення, чим не виконав вимоги закону, спрямовані на збереження сім`ї. 
Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог цивільного процесуального закону. 
Судом апеляційної інстанції неодноразово направлялися на адресу ОСОБА_1 , вказану ним в апеляційній скарзі, як адресу проживання ( АДРЕСА_1 ) судові повістки про виклик, які повернуто без вручення адресату, у зв`язку з його відсутністю.
Згідно довідок про доставку SMS - повідомлень на номер мобільного зв`язку, зазначений особисто апелянтом у скарзі, він був повідомлений про призначені у справі судові засідання, проте, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. 
Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Смельський Ю.А. доводи апеляційної скарги не визнали та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Позивач пояснила, що збереження сім`ї є неможливим, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть більш року. Фактично нею створена нова сім`я. Категорично заперечує можливість примирення з відповідачем та збереження шлюбу.
Заслухавши доповідача, учасників справи, які з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з  10 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1  від 03 вересня 2019 року, видане Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №52(а.с.3)). 
За час перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Звертаючись до суду із позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначала, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони спільно не проживають, збереження шлюбу та подальше спільне життя подружжя вважає неможливим.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).
У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не застосував норм закону, передбачених ст. 111 СК України, а саме не вжив заходів, спрямованих на примирення подружжя та не надав строк на примирення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України).
У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України).
Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу (більше року) сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.
Колегія суддів враховує пояснення ОСОБА_2 , яка категорично заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає збереження сім`ї зі ОСОБА_1 неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, пославшись на створення нею іншої сім`ї.
Хоча в апеляційній скарзі відповідач і зазначив про можливе примирення сторін, але доказів на підтвердження вчинення ним заходів щодо налагодження із позивачем сімейних відносин не надав.
Крім того, з моменту подачі позову про розірвання шлюбу (вересень 2019 року) до ухвалення оскаржуваного рішення суду минуло майже пів року, проте за цей період примирення між сторонами не відбулось.
На час розгляду справи судом апеляційної інстанції також відсутня інформація щодо примирення сторін та можливості збереження сім`ї.
В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.4 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 27 липня 2020 року.

Головуючий:                                                                                           В.О. Бездрабко

Судді:                                                                        Л.А. Приходько                                                                              
С.В. Радченко