КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
31 серпня 2020 року                                                                                     м. Київ
                                                                                                         
 Справа № 761/36215/14
Апеляційне провадження №22-ц/824/7216/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:               судді-доповідача:                    Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Голопапи Д.І., Лугового Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Макаренко І.О. 07 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа: Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату не донарахованої премії, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа: Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату не донарахованої премії.
Ухвала суду мотивована тим, що обставини, встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року про визнання протиправним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» виникли після ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 22 травня 2015 року, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні рішення. Відтак, ці обставини не є нововиявленими, а є новими обставинами, а тому заява ОСОБА_1 про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, задоволенню не підлягає.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Представник ОСОБА_1   зазначає про те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції підстава, з якою відповідач пов`язував звільнення позивача, тобто, наказ № 378 про скорочення штату та чисельності працівників Концерну, перестала існувати, оскільки даний наказ було визнано незаконним. Саме нововиявленою підставою був встановлений 13 березня 2017 року Апеляційним судом Київської області факт незаконності наказу про скорочення, оскільки після перегляду апеляційним судом рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, останнє набрало законної сили 13 березня 2017 року. Факт протиправності наказу № 378 від 12 серпня 2014 року не був та не міг бути відомим позивачу на час розгляду справи за його позовом про поновлення на роботі, вказана обставина є істотною для справи і може впливати на висновок суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Також вказує на те, що ухвалою суду про відмову в перегляді рішення за нововиявленими обставинами, суд фактично обмежив його право на захист.  
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, переглянути рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року за нововиявленими обставинами та скасувати його.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення,  причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом генерального директора Концерну РРТ від 28 січня 2013 року було прийнято на посаду помічника генерального директора, а відповідно до наказу від 07 лютого   2013 року № 12/ок його було переведено на посаду заступника генерального директора Концерну РРТ. 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу Концерну РРТ №378 від 12 серпня 2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».Вказане звільнення позивач вважав незаконним, оскільки воно було проведено без згоди профспілкової організації. Під час звільнення не було прийнято до уваги переважне право на залишення позивача на роботі, як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року № 86/ок «Про припинення трудового договору», поновити його на посаді заступника генерального директора Концерну РРТ, зобов`язати Концерн РРТ нарахувати та виплатити ненараховану та невиплачену премію за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 8035, 90 грн, стягнути з Концерну РРТ заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати винесення рішення по суті.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 липня 2015 року, ОСОБА_1   відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 липня 2015 року залишено без змін.
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року.
Заява мотивована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі № 359/10611/15-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року №378, на підставі якого на підприємстві відбулось скорочення чисельності працівників і в подальшому звільнення працівників.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду  міста Києва від 22 травня 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду  м. Києва від 22 травня 2015 року залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року, ухвалу Шевченківського районного суду  м. Києва від 20 червня 2017 року скасовано та направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року закрито. Справу повернуто до Шевченківського районного суду м. Києва.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду  міста Києва від 22 травня 2015 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року про визнання протиправним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» виникли після ухвалення рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 22 травня 2015 року, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні рішення. Відтак, ці обставини не є нововиявленими, а є новими обставинами.
 
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
 
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.  
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Вказані висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №755/32663/14-ц, провадження №61-44397св18.
 
З наведених обставин справи вбачається, що 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі наказу Концерну РРТ №378 від 12 серпня 2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».
Оспорюваний наказ про звільнення позивача, а саме: наказ від 12 листопада 2014 року № 89/ок був виданий на підставі наказу від 12 серпня 2014 року № 378  «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», отже, за своєю суттю вони є підґрунтям для подальших дій, спрямованих на вивільнення працівників Концерну РРТ.
Під час ухвалення Шевченківським районним судом міста Києва рішення від 22 травня 2015 року, яке позивач просив переглянути за нововиявленими обставинами, судом не досліджувалося питання щодо доцільності скорочення чисельності та штату працівників, оскільки таких вимог позивачем заявлено не було.
У свою чергу, дотримання відповідачем вимог закону під час винесення наказу від 12 серпня 2014 року № 378 було перевірено судом в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу генерального директора про скорочення штату та чисельності.
 
На час розгляду заяви про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року за нововиявленими обставинами в силі було рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» та яке набрало законної сили 13 березня 2017 року.
Отже, обставина щодо порушення відповідачем вимог закону під час винесення наказу від 12 серпня 2014 року № 378, фактично існувала на момент розгляду справи та винесення рішення Шевченківським районним судом міста Києва від 22 травня 2015 року.
Враховуючи те, що процедура скорочення чисельності та штату працівників, оформлена у вигляді наказу від 12 серпня 2014 року № 378, визнана протиправною та відповідний наказ скасовано, і зазначена істотна обставина не була відома позивачу на час ухвалення рішення Шевченківським районним судом міста Києва від 22 травня 2015 року, проте визнання незаконним наказу скасовує його чинність з моменту його видачі, тому обставина у вигляді визнання протиправним та скасування наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», є нововиявленою.
 
На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про те, що обставина у вигляді визнання протиправним та скасування наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», є новою, а не нововиявленою, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні заяви.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 04 вересня 2020  року.