ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 вересня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2496/19 
Номер провадження 22-ц/816/1837/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 09 липня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 17 липня 2020 року,

                                                         в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про визнання права власності в порядку спадкування після батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частину з 1/2 частки коштів, розміщених в ПАТ КБ Приватбанк за депозитним договором SAMDN НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 і за депозитним договором SAMDN НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_4 з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний та про стягнення з відповідачки на його користь коштів у розмірі 10147,67 доларів США.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 10147,67 доларів США, що становить 1/3 частину з 1/2 частки коштів, які були розміщені в Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк»: 
- за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок НОМЕР_2 ;
- за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок НОМЕР_4 ;
з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний в порядку спадкування після батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10147,67 дол. США, понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2723 грн 40 коп. та витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 16500 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а також скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 23 квітня 2019 року.
При цьому, представник відповідачки вважає, що ОСОБА_3 , яка не наділена повноваженнями на збереження спадкового майна, не є належним відповідачем по цій справі, оскільки відсутність коштів на депозитних рахунках спадкодавця свідчить про те, що саме ПАТ КБ «Приватбанк» не визнає права власності позивача на спірні кошти. Крім того, заявник апеляційної скарги вказав, що ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини, тобто з 07 грудня 2011 року, є власником спадкового майна, а зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 від 23 квітня 2012 року (справа № 1806/5697/12) вбачається, що позивач був обізнаний з тим, що відповідач ОСОБА_3 не визнавала його право власності на спадкове майно, тому, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 мав право захистити свої майнові інтереси у визначений законом спосіб, у тому числі подати зустрічний позов у справі за        № 1806/5697/12. Також, адвокат Нємцев В.А. звернув увагу на ту обставину, що заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності розглянута судом першої інстанції лише в частині, що стосується вимоги про визнання права власності, тоді, як предметом розгляду у цій справі є також вимога про витребування майна від особи, яка зберегла його у себе без достатньої правової підстави, проте, суд не обгрунтував відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин. До того ж, представник відповідачки зазначив, що підстава набуття ОСОБА_3 права на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», відпала з моменту скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судових рішень суду першої інстанції від 24 квітня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року у справі за № 1806/5697/12, тобто, з 18 грудня 2013 року. Ураховуючи викладене, представник відповідача вважає, що саме з 18 грудня 2013 року у ОСОБА_1 , як у власника спадкового майна, виникли правові підстави для звернення до суду з позовом про захист свого майнового права та інтересу на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, отже, з цієї дати розпочав свій перебіг і строк позовної давності. Крім того, заявник апеляційної скарги не погодився з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з оплати правничої допомоги, вказавши, що оплата коштів була здійснена на користь ФОП ОСОБА_2 , а не на користь адвоката Вороненка Р.М.

Представник позивача адвокат Вороненкно Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, уточнивши, при цьому, що якщо відповідач і вбачає формальні ознаки вважати, що строк позовної давності був пропущений, то відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як він не мав реальної можливості реалізувати своє право, як спадкоємця першої черги, в тому числі і заявити вимоги на грошові кошти спадкодавця, так як цивільна справа  щодо цього довгий час розглядалась судами. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення оскарженого рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 лютого 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як спадкоємцям ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вказані особи успадкували по 1/3 частині кожний з 1/2 частки грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться  на депозитних рахунках  за №№ НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк». Вартість спадкового майна становить 34397,20 дол. США, а вартість 1/3 частки - 11465,73 дол. США (а.с.16).
Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої 1/2 частки коштів, які знаходились на грошових вкладах з посиланням на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило про відсутність відкритих рахунків, за якими б обліковувались кошти померлого ОСОБА_7 (а.с. 17).
08 квітня 2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_3 вимогу про повернення йому 1/3 частини з тих коштів, які вона зняла з депозитних рахунків                       № НОМЕР_4 та № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» у 2013 році, але 15 травня 2019 року вказана вимога повернулась відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.18, 19, 76).
Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в квітні 2012 року звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, набуте в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та виключення майна зі складу спадкового майна (справа № 1806/5697/12, якій у подальшому був присвоєний № 592/1018/14-ц). Справа за № 592/1018/14-ц розглядалась судами неодноразово. 
Зокрема, останнім рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину сум грошових коштів на рахунках №№ НОМЕР_4 та НОМЕР_2 , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк», скасовано, а у задоволенні позову відмовлено (а.с. 22 - 25).
Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року вказане рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року залишено без змін (а.с. 26 - 29).
Судовим рішенням у справі №592/1018/14-ц, яке набрало чинності, встановлені обставини, що 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 були відкриті депозитні рахунки за №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний.
При цьому, у відзиві на позовну заяву  у цій справі відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що після набрання чинності рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року (справа № 1806/5697/12), яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, вона зняла 1/2 частину коштів, розміщених спадкодавцем ОСОБА_7 на депозитних рахунках №№ НОМЕР_4 та НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 59 - 66).
Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин (а.с. 93).

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 набула спірні кошти без достатньої правової підстави, тому з огляду на ст. 1212 ЦК України стягнув з відповідачки на користь позивача кошти у розмірі 10147,67 доларів США, що становить 1/3 частину з 1/2 частки коштів, розміщених на депозитних рахунках  за №№ НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, суд вважав, що заява відповідачки про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за наслідками ухвалення остаточного судового рішення у справі за № 592/1018/14-ц, що було постановлено Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року, позивачу стало відомо про порушення його прав на спадкове майно, за захистом якого він звернувся до суду 22 квітня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 року у справі N 6-2978цс15 дійшов висновку про те, що якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 без достатньої правової підстави отримала спірні кошти у розмірі 10147,67 доларів США, що становить 1/3 частину з 1/2 частки коштів, що були розміщені спадкодавцем ОСОБА_7 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк» на депозитних рахунках за №№ НОМЕР_2 та НОМЕР_4 . При цьому, колегія суддів враховує ті обставини, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на 1/3 частину з 1/2 частки коштів, розміщених в ПАТ КБ Приватбанк за депозитними договорами SAMDN НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) та SAMDN НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) від 20 вересня 2011 року.
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності, виходячи з наступного. 
Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачка отримала спірні грошові кошти на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року (справа № 592/1018/14-ц). Проте, ураховуючи, що вказана справа тривалий час розглядалась, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі неодноразово скасовувались судом касаційної інстанції, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме за наслідками ухваленого остаточного судового рішення у справі за № 592/1018/14-ц,що було постановлено Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року, правова підстава, відповідно до якої відповідачка набула права власності на спірне майно відпала, так як було скасовано вказане судове рішення у встановленому законом порядку. Отже, як вказав місцевий суд, саме 04 липня 2016 року позивачу стало відомо про порушення його права на спадкове майно, тому, звернувшись 22 квітня 2019 року до суду з цим позовом, заявник не пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.
Таким чином, не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не обгрунтував відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин, у тому числі і до вимог, що стосуються витребування майна від особи, яка зберегла його у себе без достатньої правової підстави.
Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення. Так, із встановлених у справі обставин вбачається, що саме  ОСОБА_3 не визнає право власності позивача на спірні кошти, якими вона на даний час володіє без достатньої правової підстави, а та обставина, що ПАТ КБ «ПриватБанк» видав відповідачці грошові вклади на підставі рішення Ковпаківського районного суду від 24 квітня 2013 року (справа № 592/1018/14-ц), а також відсутність коштів на банківських рахунках не свідчить про те, що саме банк порушив законні права та інтереси позивача у цій справі.
Крім того, з матеріалів справи за № 592/1018/14-ц вбачається, що між сторонами існує спір з приводу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 . При цьому, кожна із сторін не визнає права власності іншої сторони на спадщину, у тому числі і на грошові кошти, що були розміщенні на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, ураховуючи, що спірні кошти на даний час знаходяться у відповідачки, а як зазначено вище, правова підстава, відповідно до якої вона набула права власності на них, відпала у зв`язку з тим, що рішенням суду апеляційної інстанції від 04 липня 2016 року (справа № 592/1018/14) було скасовано відповідне рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що право позивача на спірне спадкове майно є порушеним з боку відповідачки та підлягає судовому захисту на підставі ст. 1212 ЦК України.
Твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про необґрунтованість висновків суду в частині визначення суми витрат на правничу допомогу у розмірі 16500 грн не заслуговують на увагу колегії суддів. Зокрема, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції взяв до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16500 грн.
Та обставина, що відповідно до квитанцій на а.с. 188 - 190 оплата коштів на правничу допомогу була здійснена на користь ФОП ОСОБА_2 , а не на користь адвоката Вороненка Р.М., не може бути підставою для скасування рішення суду в частині розподілу судових витрат. При цьому, колегія суддів враховує наявність у справі доказів, що підтверджують виконання адвокатом послуг з надання позивачу правничої допомоги відповідно до умов договору від 05 квітня 2019 року та додаткової угоди від 20 травня 2019 року (а.с. 185, 186, 187 - 190), а також участь адвоката Вороненка Р.М. у судових засіданнях суду першої інстанції 22 липня 2019 року, 14 листопада 2019 року, 03 червня 2020 року та 09 липня 2020 року.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову та не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині, відповідно, без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням виконаних представником позивача адвокатом Вороненком Р.М. робіт, зокрема, складання відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні апеляційного суду, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати в сумі 3500 грн на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 09 липня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3500 гривень витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                                                          С.Г. Хвостик 

Судді:                                                                                                     О.Ю. Кононенко 

                                                                                                                С.С. Ткачук