КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
30 липня 2020 року                                                                                           місто Київ
Справа №758/13170/17
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Лівінського С.В. (суддя-доповідач),
Березовенко Р.В.,
Суханової Є.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва, у складі судді Гребенюка В.В., від 09 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «СГ «ТАС», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з наведеним позовом. Просив, стягнути з ОСОБА_1 відшкодування збитків (майнової шкоди) в розмірі 60 641,22 грн.
Позов обґрунтував тим, що 16 травня 2016 року в м. Києві по вул. М. Гречко, 13 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі також ДТП) за участю автомобіля «Деу» державний номерний знак (даві також д/н) НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Джилі» д/н НОМЕР_2 , що належить позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року по справі № 758/2621/17, що набрала законної сили, відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. 
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 325/5-17, відповідно до якого матеріальний збиток складає 60 641, 22 грн.
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у приватному акціонерному товаристві «СГ «ТАС» згідно з полісом цивільно-правової відповідальності АЕ/8753721 (надалі за текстом - Поліс), про що свідчить витяг з бази даних МТСБУ про чинність полісу на дату ДТП, втім страхової виплати позивачу сплачено не було, через те, що був перевищений термін подачі заяви про страхове відшкодування. Такий пропуск був допущений через те, що постанова вступила в силу лише в травні місяці 2017 року, в той час було багато святкових днів та у позивача була запланована задовго невідкладну поїздку, тому з поважних причин останній не мав можливості подати заяву про виплату за рішенням суду до 16 травня 2017 року.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 30 тис. грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
ОСОБА_1 з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
ОСОБА_2 подав свій відзив на апеляційну скаргу. Просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 60641,22 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає що скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що доводи позивача обґрунтовані, разом з тим врахував майновий стан відповідача.   
Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджене таке.
16 травня 2016 року в м. Києві по вул. М. Гречко, 13 відбулась ДТП за участю автомобілю «Деу» д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Джилі» д/н НОМЕР_2 , що належить позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року по справі №758/2621/17  відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження в справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 11).
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 325/5-17 матеріальний збиток складає 60 641,22 грн (а. с. 12-37).
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СГ "ТАС", що підтверджується відповідним полісом № НОМЕР_3 (а.с. 10, 61). 
25 січня 2018 року позивач подав до третьої особи заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 120). 
31 січня 2018 року АТ «СГ «ТАС» повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4. пункту 37.1 статі 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Розглядаючи спір, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову  частково.
Всупереч позиції апелянта, належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень перед судом не доведено.
Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених у справі фактичних обставини та висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди скаржника з висновками районного суду стосовно установлених обставин справи, а також містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Попри заявам апелянта, згідно з висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). 
Відповідно до ч. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, оскільки у даній справі позивачу АТ «СГ «ТАС» буловідмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» районний суд, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до довільного тлумачення апелянтом норм права та висновків викладених у постановах Верховного Суду івисновків районного суду теж не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.
За наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а спірне рішення районного суду - без змін.
При цьому, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29, 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
В судовому рішенні у достатній мірі викладені мотиви, на яких воно базується, зауваження сторін «заслухані», тобто належним чином вивчені судом усі їх доводи та суд навів обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
Тому, керуючись ч. 13 ст. 7 , ст. 367, п. 1) ч.1 ст. 374, ст. 375, 381- 384 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення(виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках встановлених ст. 389 ЦПК України. 

Судді:                                                                                              С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко, 

Є.М. Суханова