П О С Т А Н О В А
         І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року                                                                                 місто Київ 
 
                                                                                            справа №759/3249/20
                                                                                провадження №22-ц/824/7242/2020       

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.. за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року, постановлену у складі  судді Петренко Н.О.,
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-
В С Т А Н О В И В:
            
            У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову до його подання.
            Свою заяву обґрунтовувала тим, що  вона має  обґрунтовані побоювання, що невжиття заходів забезпечення позову, з якими вона має намір звернутися до суду, можуть утруднити виконання  майбутнього рішення.
Зокрема, зазначала про те, що вона, будучи донькою ОСОБА_2 (співвласника будинку АДРЕСА_1 ) з народження і по теперішній час проживає у вказаному будинку. У зазначеному будинку постійно приймає участь у веденні спільного господарства , витратах на його обслуговування, підтримці належного порядку у приміщеннях та на території. Мирно співіснує зі всіма співмешканцями будинку. Законодавство України закріплює права на проживання та користування житлом членами сім`ї власника (співвласника) оселі. Вважає, що будь-які дії пов`язані  з перерозподілом  окремих приміщень у будинку можуть напряму вплинути на її права та законні інтереси.
ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 є співвласницею будинку за адресою АДРЕСА_1 , але ніколи в ньому не проживала. Вона набула право на частку в будинку, як правонаступник, починаючи з травня 2018 року. Попередніми власниками цієї частки питання про вселення не піднімалося, частка в натурі не виділена, порядок користування згідно розміру часток не визначено.
  ОСОБА_4 останнім часом вдається до заходів по вселенню до будинку, займанню самостійно обраних (без узгодження з іншими співвласниками й мешканцями) житлових кімнат, намагається зруйнувати сталий порядок користування будинком. Наміри, дії та заходи ОСОБА_4 та/або інших осіб, що діятимуть від її імені та від імені її дочки ОСОБА_3 напряму можуть вплинути на права кожного з мешканців будинку, зважаючи на відсутність у ньому вільних житлових кімнат, є пряма загроза виселення заявника з житлової площі, що вона використовує все життя, у непристосоване нежитлове приміщення.
Вона має намір пред`явити  позов до ОСОБА_4 , яка є законним представником ОСОБА_3 , про визнання права на проживання у будинку, користування житловими, господарсько-побутовими та іншими приміщеннями, прибудовами, комунікаціями та земельною ділянкою садиби за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2020 року відмовлено  у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання.
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1   подала  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.   
Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову. Судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.  
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , - адвокат Куриленко Р.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі. 
Відповідач  ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги в повному обсязі, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.  В судовому засіданні пояснила, що на даний час розглядається справа за її позовом в інтересах ОСОБА_3 , про виділ її частки у домоволодінні.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість  постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є членом сім`ї  співвласника будинку АДРЕСА_1 , з народження проживає та користується будинком. ОСОБА_3   в інтересах якої діє ОСОБА_4 є співвласницею будинку починаючи з травня 2018 року, але ніколи в ньому не проживала, її частка в натурі не виділена, порядок користування згідно розміру часток не визначався.
ОСОБА_4 вживає заходів по вселенню до будинку, займанню без узгодження з іншими співвласниками й мешканцями житлових кімнат, намагається зруйнувати сталий порядок користування будинком. Вважає, що такими діями відповідача можуть бути порушені її права на користування житлом.
Вона має намір пред`явити позов до ОСОБА_4 , яка є законним представником ОСОБА_3 про визнання права на проживання  у будинку, користування житловими та господарсько-побутовими спорудами та іншими прибудовами, комунікаціями та земельною ділянкою садиби.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, суд першої інстанції виходив із того, що заява ґрунтується виключно на припущеннях, заявником не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду  належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження фактів ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі не вжиття таких заходів.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Відповідно до частин першої, другої  статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).  
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Проте, метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Доказів на підтвердження викладених ОСОБА_1 у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обставин, зокрема того, що ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 вселяється у спірний будинок, або намагається виселити ОСОБА_1 , чинить перешкоди у користуванні будинком, у встановленому законом порядку суду першої інстанції не надано.
Надані  ж ОСОБА_1 до апеляційної скарги копії позовних заяв ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , не приймаються апеляційним судом до уваги, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Звертаючись з заявою до суду першої інстанції, позивачем самостійно обрано підстави, на яких ґрунтуються  вимоги та докази, якими заявник ці вимоги обґрунтовує.
Судове рішення судом першої інстанції прийнято з огляду на виключно ті докази, які були надані заявником ОСОБА_1 ..
ОСОБА_1 причин, що об`єктивно не залежали від неї, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, які додані до апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову до його подання.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви не вбачається,  що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена  26 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                  Л.Д. Поливач
 
                                                                                            А.М. Стрижеус