Дата документу 28.07.2020 Справа № 330/484/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 липня 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 330/484/20
Провадження №22-ц/807/2192/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2020 року в складі судді Гусарової В.В. в справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11 квітня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25 грудня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 24 684, 60 грн., яка складається з: 17 210,28 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0, 00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 17 210,28 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 1227,91 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 4 594, 76 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 0, 00 грн. – нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. – штраф (фіксована частина), 1151,65 грн. – штраф (процентна складова).
ураховуючи викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 24 684, 60 грн. за кредитним договором № б/н від 11 квітня 2017 року, а також судові витрати у розмірі 2102, 00 грн.
       
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. 15 травня 2018 року під час відкриття та отримання кредитної картки та при наданні можливості користуватися кредитними коштами відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту, в якому зазначено основні умови кредитування. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування. Звертає увагу на безпідставність посилання суду у оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 324/180/17.
До апеляційної скарги банком додано довідку про відкриття рахунку, виписку по рахунку, докази отримання кредитної картки, які останній просить взяти до уваги при розгляді апеляційної скарги.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Стаття 128 ЦПК України визначає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 130 ЦПК України  судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Дану цивільну справу суд апеляційної інстанції призначав до розгляду неодноразово. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2020 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 12год 40 хвл 30червня 2020 року (а.с. 87).

Судова повістка, направлена ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 30 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулася із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 96-97).

Розгляд справи було відкладено на 12год 20хвл 28 липня 2020 року.

Судова повістка, направлена ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 28 липня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулася із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.105-108).

Згідно відповіді від 06.04.2020 № 218 на запит суду Новоданилівська сільська рада Якимівського району Запорізької області повідомила, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 з 25.02.2000року, але фактично не проживає ( а.с.46)

Вказана інформація щодо місця проживання ОСОБА_1 міститься в копії паспорта відповідача ( а.с.34- 35).

Будь-яка інформація щодо іншого місця проживання ОСОБА_1 у справі відсутня.

Варто також зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи вищевикладене та ч.2 ст.. 372 ЦПК України, судова колегія, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а через неподання позивачем допустимих доказів та невизначеність наданими позивачем матеріалами дати укладення кредитного договору з відповідачем, тіла кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками, у суду відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості за договором № б/н від 11 квітня 2017 року.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 11 квітня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13).
За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.
До заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 16-33).

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 11 квітня 2017 року станом на 25 грудня 2019 року становить 24 684, 60 грн., яка складається з: 17 210,28 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 1227,91 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 4 594, 76 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. – штраф (фіксована частина), 1151,65 грн. – штраф (процентна складова) (а.с. 9-12).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17 210, 28 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Апеляційний суд проаналізував виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 74-75), яка прийнята до уваги в цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справ, з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів. 

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 17 210, 28 грн.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, не виконав вимоги ст.. 12 ЦПК України та зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 210, 28 грн. 

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Анкета-заява від 11 квітня 2017 року, підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також щодо процентної ставки за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 11 квітня 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 11 квітня 2017 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 11 квітня 2017 року.

Крім того, позивач посилається на те, що у паспорті споживчого кредиту (а.с. 14-15) погоджено істотні умови договору.

Проте, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.

У позовній заяві банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором, який укладено між сторонами 11 квітня 2017 року, а паспорт споживчого кредиту, на який посилається позивач, складено 15 травня 2018 року, тобто через рік після укладення договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість. У вказаному паспорті споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 11 квітня 2017 року. 
Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд», за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Крім того, зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 15 травня 2018 року до 30 травня 2018 року, що є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.
       
       Ураховуючи викладене, посилання апеляційної скарги на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та неустойку.       
В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

       Щодо стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Анкета-заява від 11 квітня 2017 року, Довідка, підписані ОСОБА_1 , не містять відомостей щодо погодження сторонами розміру відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення вищевказаних відсотків, у позовні заяві посилався на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг (змінений з 01.04.2019), відповідно до якого в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84, 0% - для картки «Універсальна голд».

Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує відсотки згідно ст. 625 ЦК України з 01 вересня 2019 року за процентною ставкою – 84 % (а.с. 12).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, не у розмірі, встановленому законом (3% річних), а у розмірі, зазначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг (84%).

Проте, як вже зазначалось, Умови та правила банківських послуг, на які посилається позивач, а також паспорт споживчого кредиту, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 11 квітня 2017 року. 

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України за процентною ставкою 84%, штрафів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, а також відповідальності у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та штрафами є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах. 

       Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 11 квітня 2017 року з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом (фактично отриманої суми кредитних коштів) кредитного договору №б/н від 11 квітня 2017 року в розмірі 17 210, 28 грн. рішення суду в іншій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволені на 69, 72 %, розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 465, 51 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 69,72 %, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 198, 27 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 663, 78 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2020 року в цій справі скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 11 квітня 2017 року та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:
Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредитного договору №б/н від 11 квітня 2017 року задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за тілом кредитного договору №б/н від 11 квітня 2017 року в розмірі 17 210, 28 грн. (сімнадцять тисяч двісті десять гривень 28 копійок).
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2020 року в іншій частині залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 465, 51 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят п`ять гривень 51 копійка) та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 198, 27 грн. (дві тисячі сто дев`яносто вісім гривень 27 копійок), а разом – 3 663, 78 грн. (три тисячі шістсот шістдесят три гривні 78 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова