ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Харків

справа № 638/5994/19
провадження № 22-ц/818/2258/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря: Каплоух Н.Б.,

Позивач, заявник (відповідач за зустрічним позовом):  ОСОБА_1 ,
Відповідач (позивач за зустрічним позовом):  ОСОБА_2 , 
Заінтересована особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,заінтересована особа – Десята Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості одержання права на спадкування за законом, усунення спадкоємця від права на спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
за апеляційною скаргою   ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року, постановлену суддею Шестаком О.І.,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа – Десята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості одержання права на спадкування за законом, усунення спадкоємця від права на спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом в цілому на квартиру АДРЕСА_1 .

21.01.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просить заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування на квартиру АДРЕСА_1 та щодо проникнення до цієї квартири та проживання в ній, а також заборонити ОСОБА_1 проводити у цій квартирі ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати її в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування.

Заява мотивована тим, що в своєму зустрічному позові вона просить визнати за собою право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 . ОСОБА_1 в спадковій квартирі не зареєстрована, ніколи в ній не проживала, однак має ключі і вільний доступ до спадкової квартири, в якій знаходиться спадкове майно; у неї ж знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. ОСОБА_1 без згоди і відома позивача за зустрічним позовом незаконно вселила в квартиру квартирантів, на письмову вимогу звільнити квартиру та надати ОСОБА_2 ключі від квартири для контролю не відреагувала. За таких обставин ОСОБА_1 має можливість проводити в цій квартирі ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати її в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування цю квартиру, вселяти до неї, тому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_2 до ухвалення рішення у справі. Отже, існують передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач має можливість в позасудовому порядку здійснювати будь-які дії щодо спірного об`єкту нерухомого майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 проводити в квартирі АДРЕСА_1 капітальні ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, укладати договори застави. В задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, щозадоволення заявлених ОСОБА_2 вимог про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування на квартиру АДРЕСА_1 та щодо проникнення до цієї квартири та проживання в ній, а також заборону здавати її в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування може призвести до порушення законних прав інших осіб. Суду не надано належних доказів того, які саме особи мешкають у спірній квартирі, на яких правових підставах і умовах. Вказані особи не є учасниками судового провадження, пояснення ними не надані. Вимоги ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 проводити в спірній квартирі ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, укладати договори застави, є обґрунтованими, оскільки між сторонами існує спір і в разі задоволення позову існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Не погоджуючись частково з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині залишених без задоволення заявлених вимог та задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на обставини, викладені нею в заяві про забезпечення позову. Зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про заборону вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування на квартиру, адже позивач у своєму первісному позову не ставить питання про визнання за нею права власності на спірну квартиру. Вважає, що ОСОБА_1 може укласти договір оренди або передати квартиру у платне або безоплатне користування третім особам. У заяві порушено питання про заборону вчинення дій саме ОСОБА_1 , а не іншими особами, тому заява про забезпечення позову є співмірною із заявленими вимогами та не стосується прав третіх осіб. При невжитті заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека в подальшому заподіянні шкоди матеріально-правовим інтересам заявника від можливих недобросовісних дій відповідача до ухвалення рішення у справі. Вважає що незастосування судом заявленого заходу забезпечення позову може зробити неможливим не тільки виконання рішення суду, а і зробити неможливим розгляд по суті справи.

Лаготою ОСОБА_4 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів, які б були підставою для її скасування. Зазначає, що оскільки вона не є власником спірної квартири, в неї не має повноважень розпоряджатися даною квартирою, а також ставити питання про виселення, оренду, піднайм тощо. Оренда вказаної квартири третіми особами не порушує права та інтереси ОСОБА_2 .

Ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_2 вимог, тому в іншій частині ухвала суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України                     від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_2 зустрічного позову є квартира  АДРЕСА_1 .

Отже, між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна.
Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, тому вимоги ОСОБА_2 щодо заборони вчиняти будь-які дії щодо передачі права користування квартирою АДРЕСА_1 та щодо проникнення до цієї квартири та проживання в ній, а також заборону здавати її в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування є передчасними.
Обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає характеру заявлених вимог щодо визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Так, вжиттям вказаних заходів забезпечення позову не може бути забезпечено ефективне виконання судового рішення про визнання права власності на квартиру  АДРЕСА_1 , отже мета вжиття заходів забезпечення позову не може бути досягнута у спосіб, обраний позивачем.

Задоволення вказаних вимог не впливає на забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь ОСОБА_2 , в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Враховуючи те, що спірна квартира, яка є предметом спору, сторонам у справі не належить, право власності на неї в порядку спадкування за жодною зі сторін не визнано.

При цьому, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони користуватися спірною квартирою та здавати її в оренду, не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення зустрічних позовних вимог.

Припущення ОСОБА_2 про те, що невжиття заявлених нею заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, а також зробити неможливим розгляд по суті справи не є обгрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що ухвала в оскаржуваній частині постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права підстав для задоволення апеляційної скарги – не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2020 року в оскаржуваній частині – залишити без змін. В іншій частині ухвала суду першої інстанції не переглядалася.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 С.С. Кругова

Судді                                                                         О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 31 липня 2020 року