ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 липня 2020 року           справа №200/480/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Ашумова Т.Е., представника позивача - адвоката - Орєхова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року (головуючий суддя І інстанції - Циганенко А.І.), складене у повному обсязі 20 травня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/480/20-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

11 січня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:
-          визнання протиправними дії відповідача щодо визначення розміру пенсії за віком всупереч частини 1 статті 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2017 року з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та з 01 березня 2019 року без застосування коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17 та без застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;
-          зобов`язання відповідача здійснити, з урахуванням раніше фактично виплачених сум, перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії за віком згідно частини 1 статті 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2017 року з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, з 01 березня 2019 року з застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17 відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 2, 5 Постанови Кабінету міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35% відповідно до другого речення абзацу 5 частини 1 статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції закону від 28 грудня 2007 року;
-          визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №3226;
-          зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №3226 (а.с. 1-4).  
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 177-181).
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що з 09 травня 2017 року перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. З 01 жовтня 2017 року проведено масовий перерахунок пенсій відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, в тому числі і його пенсії, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % та коефіцієнту страхового стажу - 0,47750, в той час як до 01 жовтня 2017 року застосовувалася величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% та коефіцієнт страхового стажу - 0,64463. Внаслідок чого розмір пенсії позивача зменшився з 7467,56 грн. до 5531,48 грн..
Вважає, що коефіцієнт стажу має обліковуватись для його пенсії у незмінному розмірі, тобто 1,35%, а зроблений перерахунок є порушенням його прав.
Зазначив, що судом першої інстанції помилково застосовані висновки Верховного Суду у справі № 822/3781/17, посилався на практику Верховного Суду у справі № 232/1608/12 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справах № 826/8853/18 та № 711/4343/19.
Крім того, зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №3226.  
Відповідачем протиправно не перераховано пенсію з урахуванням цієї довідки та листом пояснено, що оскільки індивідуальний коефіцієнт для обчислення буде складати 3,05506, використовувати періоди заробітку з липня 1995 року по червень 2000 року недоцільно. Розрахунок заробітку з 01 грудня 2001 року по 30 квітня 2017 року має індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,07732.
Проте, після уточнення розміру пенсії позивача на підставі нових даних про заробітну плату зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітку для оптимізації з 3,07732 до 2,39249.
Таким чином, підставою для протиправної відмови у розгляді заяви про перерахунок пенсії з урахуванням періоду заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року було те, що відповідач не врахував того, що в березні уточнено розмір пенсії позивача на підставі нових даних про заробітну плату та зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітку після оптимізації з 3,07732 до 2,39249.           Відтак, позивач вважає, що відповідач неправомірно залишив поза увагою його звернення від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії, оскільки її перерахунок за спірні періоди (після уточненого розміру пенсії) стане вище (а.с. 184-188). 
Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
20 липня 2020 року до канцелярії суду від Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, з наступних підстав.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з паспорта громадянина України   НОМЕР_1 , з 09 травня 2017 року перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком (а.с. 6-7, 51-54).
Відповідно до протоколу від 10 серпня 2017 року №3492 при призначенні пенсії її   обчислено виходячи із: загального стажу 29 років 9 місяців 10 днів (стаж враховано по 30 квітня 2017 року); коефіцієнту страхового стажу з урахуванням кратності (величини оцінки одного року страхового стажу) 1,35 %, що дорівнює 0,64463. Загальний розмір призначеної пенсії становив 7625,00 грн. (а.с. 101).
До 01 жовтня 2017 року позивач щомісячно отримував пенсію у розмірі 7625,00 грн.
З 01 жовтня 2017 року органом Пенсійного фонду України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII проведено масовий перерахунок пенсій, в тому числі і пенсії позивача.
Під час такого перерахунку щодо пенсії позивача застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % та коефіцієнт страхового стажу - 0,47750.
Внаслідок такого перерахунку розмір пенсії позивача не змінився 7625,00 грн., оскільки була встановлена доплата до нового розміру пенсії в межах попередніх виплат. 
Відповідно до листа відповідач від 03 квітня 2019 року №514/С-01-01-01 (а.с. 18-19) при призначенні пенсії врахована заробітна плата за період з 01 грудня 2001 року по 30 квітня 2017 року, середньомісячний заробіток - 11584,26 грн. (індекс коефіцієнту заробітку - 3,07732). Після уточнення даних по заробітній платі, розмір пенсії став складати 5963,16 грн. з врахування середньомісячного заробітку - 9006,29 (індекс коефіцієнту заробітку - 2,39249). При цьому вказано, що обчислення пенсії з урахуванням заробітку за період з 01 липня 1995 року по 26 червня 2000 року та з 01 грудня 2000 року по 30 квітня 2017 року (245 міс) для ОСОБА_1 було недоцільно, так як індивідуальний коефіцієнт заробітку був би меншим 3,05506.
05 серпня 2019 року позивачем подана заява, у якій позивач просить провести перерахунок пенсії з врахуванням періодів по заробітній платі з липня 1995 року по червень 2000 року, а також враховуючи заробітну плату, яка була взята при призначенні пенсії, провести перерахунок, за вище перелічені періоди, якщо це не приведе до зменшення пенсії, надати письмовий розрахунок пенсії, який розмір пенсії буде з включенням періодів по заробітній платі з липня 1995 року по червень 2000 року (а.с. 21).
15 серпня 2019 року листом відповідача №20276/34-01/02, розглянувши довідку від 13 квітня 2017 року №3623 встановлено, що період заробітку за липень 1995 року по червень 2020 року та враховуючи дані, які містяться в системі персоніфікованого обліку з 01 грудня 2000 року по 30 квітня 2017 року (245 міс) при розрахунку пенсії використовувати недоцільно, індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,05506. Розрахунок заробітку з 01 грудня 2001 року по 30 квітня 2017 року (185 міс), індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,07732 (а.с. 22).
Позивач не погодившись з висновками щодо обчислення його пенсії, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на вірний розрахунок коефіцієнтів після масового перерахунку пенсії.
Щодо позовних вимог про повторний розгляд заяви від 05 серпня 2019 року, суд першої інстанції дійшов висновку щодо недотримання позивачем порядку звернення, відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені низки позовних вимог, з наступних підстав.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання управління здійснити перерахунок пенсії з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відповіді пенсійного органу (а.с. 18-19) при призначенні пенсії позивачу 09 травня 2017 року та для обчислення розміру пенсії позивача до 30 вересня 2017 року відповідно до статті 25 Закону № 1058-IV враховано коефіцієнт страхового стажу, який визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.
З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням наведених норм при призначенні пенсії позивачу для обчислення розміру пенсії враховано коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що не є спірним у справі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2017 року, до частини першої статті 25 Закону № 1058-IV були внесені зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
З урахуванням внесених Законом №2148-VIII змін до статті 25 Закону № 1058-IV з 01 жовтня 2017 року коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Також, Законом №2148-VIII доповнено Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пунктом 4-3, яким передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Пунктом 4-4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року, страхового стажу в розмірі 1,35%.
Аналіз вищезазначених норм Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV свідчить про те, що у разі перерахунку призначених пенсій застосовується величина оцінки одного року страхового стажу - 1%, а у разі первинного призначення пенсії, застосовується величина 1,35%.
Оскільки пенсія позивачу була призначена 09 травня 2017 року, відповідач здійснив її перерахунок з 01 жовтня 2017 року відповідно до пункту 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Відтак, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений  пунктом 4-3 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, тому перерахунок пенсії позивача з 01 жовтня 2017 року (та подальші) із застосуванням  величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є правомірним.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України,  при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Натомість, позивачем не надано будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії останньої, оскільки внаслідок проведеного перерахунку пенсія позивача не змінилась.
При цьому, встановлення доплати до старого розміру пенсії (з моменту призначення) і є захистом прав позивача на отримання пенсії у розмірі не меншому ніж при її призначенні, як і наполягав позивач в апеляційній скарзі.
Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати індивідуального коефіцієнту для  призначення/перерахунку пенсії, це є виключними повноваженнями органу Пенсійного фонду України.
Посилання апелянта на зворотну дію в часі пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058 та у зв`язку із цим порушення ст. 58 Конституції України Суд відхиляє.
Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі №1-7/99 зазначив, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Перерахунок пенсії позивачу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.
Ці норми не було визнано неконституційними, а отже у відповідача були відсутні підстави не застосовувати їх при перерахунку пенсії позивачу.
З огляду на вищенаведене, суд  апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час перерахунку пенсії з 01.10.2017 з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відповідач діяв правомірно.
Аналогічна позиція висловлена  Верховним судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №822/3781/17.
Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволені вказаних позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 05 серпня 2019 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, під час призначення пенсії позивачу не враховано заробітну плату за період, зокрема, з 01 липня 1995 року по 26 червня 2000 року так, як це призвело б до зменшення індивідуального коефіцієнту заробітку.
Однак, після уточнення розміру пенсії позивача на підставі нових даних про заробітну плату зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітку для оптимізації з 3,07732 до 2,39249.
Вважаючи за доцільне перерахувати пенсії позивач 05 серпня 2019 року подав заяву, у якій просить провести перерахунок пенсії з врахуванням періодів по заробітній платі з липня 1995 року по червень 2000 року, а також враховуючи заробітну плату, яка була взята при призначенні пенсії, провести перерахунок, за вище перелічені періоди, якщо це не приведе до зменшення пенсії, надати письмовий розрахунок пенсії, який розмір пенсії буде з включенням періодів по заробітній платі з липня 1995 року по червень 2000 року (а.с. 21).
Згідно  до  листу відповідача №20276/34-01/02 від 15 серпня 2019 року (на підстав вимог Закону України «Про звернення громадян»),  він розглянув  довідку від 13 квітня 2017 року №3623  про  період заробітку за липень 1995 року по червень 2020 року та враховуючи дані, які містяться в системі персоніфікованого обліку з 01 грудня 2000 року по 30 квітня 2017 року (245 міс) при розрахунку пенсії  вважав, що дану довідку використовувати недоцільно, оскільки індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії буде складати 3,05506. Розрахунок заробітку з 01 грудня 2001 року по 30 квітня 2017 року (185 міс) надає можливість визначення індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,07732, що є більшим (а.с. 22).
Відтак, рішення з розгляду заяви позивача від 05 серпня 2019 року прийнято не було, про що зазначив відповідач у своєму відзиві.
Суд апеляційної інстанції вважає незмістовним висновок суду першої інстанції, який в цій частині відмовив в задоволенні позовних вимог, що позивач звернувся із заявою невстановленого зразку із вищевказаними вимогами, оскільки це є надмірним формалізмом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон № 1058).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).          
Частиною 1 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджений  Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.
Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України
Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч.  4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі - положення), серед основних завдань управління є, зокрема,  завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/перерахунку пенсії.
Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про перерахунок пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду роботи позивача.
Однак, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії взагалі не прийнято будь-якого рішення, надано відповідь від 15 серпня 2019 року (а.с. 22), якою заява позивача розглянута на підставі вимог Закону України «Про звернення громадян».
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява позивача про перерахунок пенсії не була розглянута відповідачем належним чином з прийняттям вмотивованого рішення по суті вимог.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.
Суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що управлінням не прийнято рішення по суті вимог (перерахунок пенсії або відмова у його проведенні), не надано оцінки заяви позивача про такий перерахунок, відтак у суду відсутнє права на втручання в дискреційні повноваження управління щодо визначення відсоткового збільшення пенсії за п. 2 ст. 56 Закону № 796-XII.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13  Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи відсутність будь-якого рішення про перерахунок пенсії, вважає за необхідне зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05 серпня 2019 року та прийняти вмотивоване рішення про такий перерахунок.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що повторний розгляд заяви позивача є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, відтак, вимоги  позивача про визнання протиправним бездіяльність управління щодо не прийняття рішення  за його заявою є таким, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач розглянув його заяву  та надав відповідь, однак з порушенням законодавства.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги практику Шостого апеляційного адміністративного Суду, на яку посилається позивача, оскільки таке не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у постанові  від 07.09.2019 року № 711/4343/19 та Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 240/5401/18, також відхиляються, оскільки вони не є тотожними обставинам даної справи та регулюють інші правовідносини з отримання наукової та військової пенсії, що передбачено спеціальними законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про повторний розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії з частковим їх задоволенням.
Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 200/480/20-а  - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року ,відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №3226  та прийняту нову постанову в цій частині.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №3226 - задовольнити.
Зобов`язати  Маріупольське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 05 серпня 2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням періодів заробітних плат з липня 1995 року по червень 2000 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» від 13 квітня 2017 року №322 та прийняти вмотивоване рішення про перерахунок пенсії.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 200/480/20-а  в іншій частині - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 29 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Судді                                                                                      Т.Г.Арабей                          
                                                                                                  Т.Г. Гаврищук
                                                                                                    І.В. Геращенко