Ухвала
21 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/6083/18
провадження № 51-3339ск20  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року щодо  ОСОБА_5 ,
 
встановив:
 
За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада  2019 року ОСОБА_5  визнано невинуватим і виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368-3 Кримінального кодексу України. 
 
Донецький апеляційний суд ухвалою від 13 квітня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасував, а кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) закрив у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5  складу кримінального правопорушення.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року і вказує на те, що суд апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. При цьому оспорює встановлені судами фактичні обставини, не вказуючи, які порушення які є підставою для скасування судових рішень, не конкретизує, в чому полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не погоджується висновками апеляційного суду. 
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого (ст. 414 цього Кодексу).
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги прокурора неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд  апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення ст.  413 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.
 
Водночас прокурор не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду його апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, якими передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.
 
Таким чином, прокурору необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.
 
Також у мотивувальній та прохальній частини касаційної скарги наявні суперечності. Так, у прохальній частині прокурор просить скасувати судове рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й  особі засудженого, а у мотивувальній частині не зазначає будь-яких застережень із цього приводу, і ця частина не узгоджується з прийнятими судовими рішеннями, оскільки  ОСОБА_5 не було визнано винуватим та покарання йому не було призначено.
 
З огляду на те, що касаційна скарга прокурора  ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурором має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати 7 денний строк з дня отримання ухвали для усунення виявлених недоліків. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3