ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 203/1328/20 (2-а/0203/52/2020)	
                                                                                Суддя І інстанції Католікян М.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісника Ігоря Івановича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
-  визнати протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД №00085817 від 16.03.2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., винесену Головним спеціалістом з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції за питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісником Ігорем Івановичем.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.
Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю винесеної відносно позивача постановою, з огляду на відсутність вини у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення.
В письмових відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , головний спеціаліст-інспектор з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігор Іванович та Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції, інші сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 16 березня 2020 року головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісником Ігорем Івановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІД №00085817, згідно з якою 17 січня 2020 року о 11:07 год. за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 46, транспортним засобом AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 здійснено стоянку на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), чим порушено вимоги пп. «б» п.15.10 Правил дорожнього руху.
Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
Частиною   1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього кодексу.
Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 15.10  ПДР України   встановлюється заборона стоянки:
a) у місцях, де заборонена зупинка;
б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);
в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;
г) ближче 50 м від залізничних переїздів;
ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;
д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;
е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;
є) на газонах.
Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Частиною 1 та 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при   вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, для того щоб виключити будь-який ризик свавілля.
На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, які вплинуть на їхні конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" (C.G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, пункт 39), "Олександр Волков проти України" (Oleksandr. Ukraine, заява № 21722/11, пункт 170)).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, пункти   31 - 32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява №  20372/11, пункт 65)).
Аналіз  п.п. "б" та п.п. "в" п. 15.10  ПДР України, свідчить про те, що між цими нормами існує певна колізія, яку необхідно розтлумачити наступним чином: стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива : а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.
Таким чином, п.п. "в" п. 15.10  ПДР України необхідно вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої п.п. "б" п. 15.10  ПДР України, тобто так само   як і при застосуванні табличок           7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, оскільки   п.п. "в" п.15.10 ПДР України розповсюджується тільки на легкові автомобілі та мотоцикли, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.,
За таких обставин колегія суддів вважає, що притягнення до відповідальності за порушення п.п. "б" п. 15.10 Правил   неможливо, якщо легковий автомобіль було припарковано на тротуарі із дотриманням умов, передбачених п.п. "в" вказаного пункту ПДР України.
Разом з цим, головний спеціаліст-інспектор з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігор Іванович, виносячи оскаржувану постанову жодним чином не встановив дотримання позивачем п.п. "в" п.15.10 ПДР України.
Більше того, з наданих в обґрунтування винесеної постанови серії ІД №00085817 від 16 березня 2020 року фотографій транспортного засобу AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 взагалі неможливо встановити факт здійснення стоянки на тротуарі.
В свою чергу, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Відтак, а відсутності доказів недотримання позивачем вимог п.п. "в" п.15.10 ПДР України, які є виключенням із загальної заборони, передбаченої п.п. "б" п. 15.10 ПДР України, а також самого факту здійснення стоянки на тротуарі, то притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.п. "б" п. 15.10 ПДР України є  протиправним.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД №00085817 від 16.03.2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., винесену головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісником Ігорем Івановичем.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник