Ухвала
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/7712/16-ц
провадження № 61-2112св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши заяву ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф в розмірі 63 606,16 доларів США, яка у гривневому еквіваленті становила 1 757 220,99 грн.
 
Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 грудня 2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф в розмірі 1 757 220,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 грудня 2016 року та призначено справу за позовом ОСОБА_1 як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк» до судового розгляду.
 
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року (повний текст якої складено 24 грудня 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року - без змін.
 
23 січня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду міста Одеси.
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме - про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 3 517,26 доларів США; пені за прострочення щомісячного платежу за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 156 830,48 грн; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 8 686,19 доларів США; щомісячних платежів з погашення основного боргу («тіла кредиту») за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 2 313,73 доларів США. 
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, та враховуючи, що частина процентів за користування кредитом у 2016 році та пеня за 2016 рік були нараховані після пред`явлення позову в межах справи № 520/12266/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки за тим самим кредитом, він вважає за необхідне відмовитися від вказаної частини позовних вимог. Крім того до вимог про стягнення щомісячних платежів за кредитом за період з вересня 2010 року до серпня 2012 року в розмірі 10 999,92 доларів США підлягає застосуванню позовна давність. Заявник вказав, що правові наслідки відмови від частини позовних вимог йому відомі та зрозумілі. Інші заявлені позовні вимоги в загальній сумі 43 320,05 доларів США, з яких: 30 308,60 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 13 011,45 доларів США - за процентами за період з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2015 року, а також вимоги зі стягнення пені за прострочення платежу за період з 01 липня 2015 року по 01 вересня 2015 року в сумі 16 031,92 грн, він підтримує в повному обсязі.
 
Заява підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
 
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
 
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. 
 
Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
 
Згідно зі статтею 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 подав до Верховного Суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від частини позовних вимог, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, необхідно прийняти його відмову від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на його користь: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 3 517,26 доларів США; пені за прострочення щомісячного платежу за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 156 830,48 грн; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 8 686,19 доларів США; щомісячних платежів з погашення основного боргу («тіла кредиту») за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 2 313,73 доларів США, визнати судові рішення місцевого та апеляційного суду в указаній частині нечинними і закрити в цій частині провадження у справі.
 
Керуючись статтями 49, 142, 206, 255, 408, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог задовольнити.
 
Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на його користь: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 3 517,26 доларів США; пені за прострочення щомісячного платежу за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 156 830,48 грн; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 8 686,19 доларів США; щомісячних платежів з погашення основного боргу («тіла кредиту») за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 2 313,73 доларів США.
 
Визнати нечинними рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь: прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 3 517,26 доларів США; пені за прострочення щомісячного платежу за період з 01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 156 830,48 грн; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 8 686,19 доларів США; щомісячних платежів з погашення основного боргу («тіла кредиту») за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 2 313,73 доларів США.
 
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь: прострочених процентів за користування кредитом за період з          01 вересня 2015 року до 21 червня 2016 року - в розмірі 3 517,26 доларів США; пені за прострочення щомісячного платежу за період з 01 вересня 2015 року до              21 червня 2016 року - в розмірі 156 830,48 грн; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 8 686,19 доларів США; щомісячних платежів з погашення основного боргу («тіла кредиту») за період з 01 вересня 2010 року до 31 серпня 2012 року - в розмірі 2 313,73 доларів США.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов