Дата документу 17.09.2020 Справа № 331/5286/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 331/5286/19 Головуючий у 1 інстанції Гнатик Г.В.
Провадження №22ц/807/2448/20                           Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2020 року        м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. 
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що у період з 05 травня 2018 року по 16 вересня 2019 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14546,34 грн. та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 38 календарних днів у розмірі 11849,65 грн.
16 вересня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. За таких обставин, з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 26395,99 грн. 
Крім того, у зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 53 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 20414,54 грн. (розраховано виходячи з середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 385,18 грн.).
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» заборгованість по заробітній платі у розмірі 14546,34 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 11849,65 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 20414,54 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14516,35 грн. (без урахування податків та інших встановлених обов`язкових платежів). Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 3078,29 грн. (без урахування податків та інших встановлених обов`язкових платежів). Стягнуто з  Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20414,54 грн. (без урахування податків та інших встановлених обов`язкових платежів). Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині стягнення з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 3078,29 грн. ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 року в цій частині скасувати, та ухвалити у відповідній частині нове рішенням, яким стягнути з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 11849,65 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на перерахунок заробітної плати, згідно якого ОСОБА_1 нарахована компенсація відпустки у розмірі 11665,62 грн., де зазначено про виплату у розмірі 8587,33 грн., є помилковим. Навіть, якщо припустити правдивість даних у зазначеному перерахунку, судом першої інстанції невірно визначено компенсацію, оскільки виплачена сума дорівнює 3078,29 грн., а отже сума заборгованості відповідача складає 8587,33 грн. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надходило, що в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що 05 травня 2018 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 3-к прийнято до Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на посаду головного інженера інституту, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 7-8).
Відповідно до наказу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» № 35/1-к від 16 вересня 2019 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 84).
Встановлено також, що 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звертався до директора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» із письмовою заявою, в якій просив видати довідку про наявну заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку (а.с. 14-16).
З акту інспекційного відвідування Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» № ОМС-ЗП4191/1757/НД/НП/АВ, складеного Управлінням з питань праці Запорізької міської ради вбачається, що інспекторами праці було встановлено порушення, зокрема щодо нарахування та виплат головному інженеру ОСОБА_1 доплат за суміщення посади директора інституту (а.с. 27-35).
На підставі вищенаведеного акту, Управління з питань праці Запорізької міської ради приписом № ОМС-ЗП4191/1757/НД/НП/АВ від 23 грудня 2019 року зобов`язано директора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» усунути порушення (а.с. 36-38).
З перерахунку нарахування заробітної плати згідно наказу № 29 від 26 грудня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 нараховано за травень 2019 року - 4474,36 грн. виплачено 872,50 грн.; нараховано за липень 2019 року - 1426,61 грн. виплачено 1412,34 грн.; за серпень 2019 року нараховано - 8203,00 грн. виплачено 1599,59 грн. за вересень 2019 року нараховано оклад 4296,81 грн., компенсації відпустки - 11665,62 грн., виплачено 3078,29 грн. компенсації відпустки. (а.с. 39-40).
Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , зокрема в частині стягнення з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» заборгованості по заробітній платі у розмірі 14516,35 грн., суд першої інстанції виходив з нарахованих, проте невиплачених грошових коштів. 
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Так, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не оскаржує рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 року в частині стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 14516,35 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20414,54 грн. 
ОСОБА_1 не погоджується із розміром стягнутої на його користь компенсації за невикористану відпустку. 
Дослідивши доводи скаржника в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що стягуючи з відповідача компенсацію за відпустку у розмірі 3078,29 грн., суд першої інстанції помилково зазначив, що із нарахованих 11665,62 грн. ОСОБА_1 було виплачено 8587,33 грн. Так, з розрахунку, який не спростовано позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 компенсацію за відпустку нараховано у розмірі 11665,62 грн., а виплачено 3078,29 грн., тобто заборгованість перед працівником дорівнює 8587,33 грн., що відображено у графі 6 перерахунку (а.с. 89-90).
При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду, що заявлена ОСОБА_1 сума до стягнення у розмірі 11849,65 грн. як компенсація за невикористану відпустку, не підтверджена належними та допустимими доказами. 
Додану до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 довідку про невиплачену заробітну плату, колегією суддів не може бути прийнято до уваги, оскільки подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо стягнення з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» компенсації за невикористану відпустку, підлягає зміні, із зазначенням вірної до стягнення суми у розмірі 8587,33 грн. 
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 року у цій справі в частині стягнення з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на користь  ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку - змінити:
Стягнути з Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріждіпроводгосп» на користь  ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 8587 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 33 копійки.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 17 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: